ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 607/9615/21 пров. № А/857/17834/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів - Обрізка І. М., Сеника Р. П.,
за участю секретаря судового засідання - Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від         02 вересня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Братасюком В. М. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

                                                                 ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Тернопільській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.05.2021 серії ДПО18 № 990504 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також позивач вказує на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2021 позов задоволено частково: постанову про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2021 серії ДПО18 № 990504 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано та провадження по справі в цій частині закрито; змінено захід адміністративного стягнення, застосований постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2021 серії ДПО18 № 990504 , відносно позивача за частиною другою статті 122, частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення із штрафу у розмірі 510 грн на штраф у розмірі 425 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України щодо виклику свідка ОСОБА_2 , який би підтвердив, що саме він керував транспортним засобом HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказує, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки його доводам про порушення патрульними поліцейськими права на отримання правової допомоги та безпідставно взято до уваги відеозапис, наданий відповідачем, оскільки такий не містить доказів вчинення адміністративного правопорушення.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 08.05.2021 інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Тернопільській області Проць В. В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 990504, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122, частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Відповідно до вказаної постанови 08.05.2021 близько 22:45 год в м. Тернополі по вул. В. Великого, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та при наближенні до зустрічного транспортного засобу не перемкнув дальнє світло фар не менш як за 250 м, а також при перевірці документів на вимогу працівників поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, що є порушенням вимог пункту 19.2 та пункту 2.1а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в справі докази в сукупності повністю підтверджують порушення позивачем під час керування автомобілем вимог пункту 2.1а ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - непред`явлення посвідчення водія відповідної категорії працівнику поліції, поряд з тим суд вважав недоведеним порушення позивачем пункту 19.2. ПДР, оскільки ні відеофіксації, ні будь-яких доказів, в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає такий висновок суду першої інстанції правильним з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якої водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Відповідно до частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено з оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектором взводу № 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Проць В. В., було здійснено відеофіксацію порушення нагрудним реєстратором.
Дослідженими відеозаписами, що надані відповідачем суду та про які зазначено у постанові як додаток, підтверджується той факт, що позивач не надав 08.05.2021 на вимогу інспектора поліції посвідчення водія відповідної категорії.
Крім цього, вказаний факт позивач також не заперечує.
Щодо доводів позивача, що за кермом автомобіля HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував не він, а його брат ОСОБА_2 , до уваги судом не беруться, оскільки з матеріалів відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудних реєстраторів за № 000219 та № 000130 патрульних поліцейських УПП Тернопільської області можна зробити висновок про перебування за кермом автомобіля саме позивача, який будучи переслідуваним патрульними поліцейськими на їх службовому авто, після вимушеної зупинки транспортного засобу, намагався залишити місце вчинення правопорушення, однак, був зупинений нарядом поліції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що пояснення ОСОБА_1 , надані патрульним поліцейським про те, що за кермом автомобіля перебувала його дружина, та ті, що зазначені у позовній заяві (позивач вказував, що за кермом перебував його брат), містять розбіжності, що додатково свідчить про намагання позивача уникнути притягнення його до адміністративної відповідальності.
Вказані обставини не спростовуються і постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2021 у справі № 607/8675/21, якою встановлено лише відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які оформлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектор поліції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.
В силу положень статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Слід зазначити, що за приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, відтак, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.
Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вина позивача доводиться належними та допустимими доказами.
Покликання скаржника на порушення судом першої інстанції статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не викликано свідка, апеляційний суд вважає безпідставним, так як заява позивача про виклик свідка подана із пропуском строку, встановленого частиною третьою статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд правомірно відмовив в задоволенні такої заяви.
За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-            

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня          2021 року у справі № 607/9615/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 20.10.2021