ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                   Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
25 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/4737/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна судова адміністрація України про визнання недоплаченої частини суддівської винагороди, -
В с т а н о в и в:
24.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі – ТУ ДСА України в Харківській області) на його користь невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5  ст. 135 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII)   за березень 2021 року, що складає 18.918 грн. та підлягає індексації, починаючи з 01.02.2021 року по день фактичного розрахунку. 
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що наказом ТУ ДСА України в Харківській області від 25.01.2021 року за № 01-06/07 «Про припинення виплати доплат», суб`єктом владних повноважень з посиланням на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року у справі № 120/5210/20-а, припинено з 01.01.2021 року, у тому числі і йому - судді Коломацького районного суду Харківської області, виплату щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5  ст. 135 Закону № 1402-VIII за березень 2021 року. Позивач вважає, що всупереч закону відповідачем протиправно було зменшено розмір оплати праці професійного судді (суддівської винагороди) за складовою - доплата за вислугу років. 
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ТУ ДСА України в Харківській області посилаючись на положення ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII вказує, що позивач був призначений на посаду судді терміном на п`ять років, отже починаючи з жовтня 2017 року останній не наділений повноваженнями здійснювати правосуддя, а тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 доплати до посадового окладу за вислугу років. 
Також, відповідач посилається на рішення Конституційного суду України №11-р/2018 по справі №1-7/2018(4062/15) від 04.12.2018 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності  Конституції України  положень ч. 3, 10 ст. 133 Закону № 1402-VIII у редакції Закону України  від 12.02.2015 року
№ 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі – Закон № 192-VIII), а саме вказує, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. 
Крім того, відповідач зазначає, що ТУ ДСА України в Харківській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань визначених встановленим кошторисом та не має правових підстав для нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Висновок суду вмотивований тим, що позивачем не надано доказів щодо оскарження або скасування наказу ТУ ДСА Укарїни в Харківській області «Про припинення виплати доплат» від 25.01.2021 року за № 01-06 07, яким припинено з 01.01.2021 року, у тому числі і судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 , виплату щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5  ст. 135 Закону № 1402-VIII  за березень 2021 року, а судом добутими по справі доказами не встановлено, а тому є обов`язковим до виконання. 
Стосовно посилання заявника на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 1-7/2018 (4062/15), суд зазначив, що предметом конституційного провадження був не  Закон № 1402-VIII  (ч. 10 ст. 135 якого і була застосована Територіальним управлінням у спірних правовідносинах), а частини 3, 10  ст. 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі – Закон № 2453-VI) у редакції  Закону № 192-VIII, тобто інший акт права.
Також, суд зазначив, що ТУ ДСА України у Харківській області як розпорядник коштів нижчого рівня  має правові підстави щодо прийняття акту індивідуальної дії стосовно нарахування та виплати доплати до посадового окладу судді за вислугу років.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову.  
Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що оскільки він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, зменшення суддівської винагороди звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, що визнано відповідно до п.п. 3.4 рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 неконституційним.
Також, позивач зазначив, що положення ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції  Закону № 192-VIII, які визнані рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року за № 11-р/2018 не конституційними, були тотожними за змістом положенням ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII, а тому визнанню неконституційному повторно не підлягають з огляду на рішення Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року.
Крім того, позивач звернув увагу суду, що ТУ ДСА України у Харківській області як розпорядник коштів нижчого рівня, не має визначених законом повноважень щодо прийняття актів індивідуальної дії стосовно суддів.
Також, позивач зазначив, що з офіційних джерел – відповіді ДСА України на запит Радіо Свобода про розмір зарплатні стало відомо, що поновлена на посаді судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2 отримує суддівську винагороду: посадовий оклад – 63.060 грн.; доплата за вислугу років – 18.918 грн.; індексація доходу – 161 грн. При цьому, суддя Печерського районного суду м. Києва Царевич О.І. є суддею, п`ятирічний строк повноважень якої закінчився та є такою, що не здійснює правосуддя у відповідному судді, як і він – суддя Коломацького районного суду Харківської області. У зв`язку  з викладеним, наявна ситуація за якої рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року у справі № 120/5210/20-а, слугує підставою для припинення виплат щомісячних доплат за вислугу років суддям відповідного регіону ТУ ДСА в Харківській області, а не у м. Києві.
На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від третьої особи ДСА України не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДСА України у Харківській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.
У відповідності до п. 3 ч.1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі  ст. 316 КАС України  слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1    призначений на посаду судді Коломацького районного суду Харківської області Указом Президента України від 23.01.2012 року № 29/2012 строком на 5 років (а.с. 14-15).
З лютого 2017 повноваження позивача як судді Коломацького районного суду Харківської області припинились, у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено.
Станом на 01.01.2021 позивач знаходився у процедурі призначення на посаду судді після закінчення повноважень за Указом Президента України від 23.01.2012 року № 29/2012.
До 01.01.2021 року позивач отримував суддівську винагороду відповідно до положень  ст. 135 Закону № 1402-VIII; щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - складала 30 відсотків у відповідності до ч. 5  ст. 135 Закону № 1402-VIII.
Наказом ТУ ДСА Укараїни в Харківській області «Про припинення виплати доплат» від 25.01.2021 року за № 01-06/07, з посиланням на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року у справі № 120/5210/20-а, припинено виплату відповідних доплат, починаючи з 01.01.2021 року, у тому числі і судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 .
Вважаючи безпідставним нарахування і виплату суддівської винагороди не у повному обсязі в частині доплати до посадового окладу судді, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Насамперед, суспільні відносини з приводу проходження публічної служби професійним суддею унормовані, приписами ст.ст. 126-130 Конституції України  та Закону № 1402-VIII.
Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами  Кодексу законів про працю України, Закону України  «Про оплату праці», Закону України  «Про відпустки»  тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби на посаді професійного судді.
Отже, у разі існування суперечностей (колізій) між нормами спеціального акту права - Закону № 1402-VIII та інших суміжних актів законодавства, перевагу (пріоритет) у застосуванні слід віддавати саме приписам Закону № 1402-VIII.
Згідно зі  ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до положень  ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Положеннями п. 2 ч. 3  ст. 135 Закону № 1402-VIII  визначено базовий розмір посадового окладу судді, який становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною 5  ст. 135 Закону № 1402-VIII  встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Згідно з  ч. 10  ст. 135 Закону № 1402-VIII  суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Колегія суддів зазначає, що положення ч. 10  ст. 135 Закону № 1402-VIII  є чіткими до сприйняття і розуміння, текстуально викладені у спосіб, котрий виключає множинне тлумачення, не створюють розумних підстав для виникнення будь-яких очікувань чи сподівань.
Як встановлено матеріалами справи відповідач діяв відповідно з приписами  ч. 10  ст. 135 Закону № 1402-VIII  у спосіб видання наказу відносно судді, котрий не здійснює правосуддя унаслідок завершення повноважень професійного судді за Указом Президента України від 23.01.2012 року № 29/2012.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів щодо оскарження або скасування наказу ТУ ДСА України в Харківській області «Про припинення виплати доплат» від 25.01.2021 року за № 01-06 07, яким припинено з 01.01.2021 року, у тому числі і судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 , виплату щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5  ст. 135 Закону № 1402-VIII  за березень 2021 року, а тому є обов`язковим до виконання.
Окрім того, щодо рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 1-7/2018 (4062/15) то колегія суддів зазначає, що предметом конституційного провадження був не  Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII  (ч. 9 ст. 135 якого і була застосована Територіальним управлінням у спірних правовідносинах), а частини третя, десята  ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI  у редакції  Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. №192-VIII, тобто інший акт права.
Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018  справа № 1-7/2018 (4062/15) містить приписи про: 1) визнання такою, що не відповідає  Конституції України  частини  статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI  у редакції  Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII. Вказане положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат"; 2) визнання такими, що не відповідають Конституції України  (є неконституційним), положень  частини десятої  статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI  у редакції  Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу",  для цілей застосування окремих положень  Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року  № 1402-VIII  зі змінами, а саме:
- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
-  частини восьмої  статті 56,  частин першої,  другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
-  частини третьої статті 82,  частин шостої,  сьомої статті 147  щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
Виходячи із аналізу положень  Закону № 1402-VIII  України, право на отримання суддівської винагороди за правилами ч. 2  ст. 135 цього Закону, виникає у судді за наявної сукупності таких умов:
1) проходження кваліфікаційного оцінювання, за результатами якого складено висновок про підтвердження здатності кандидата здійснювати судочинство у відповідному суді, створеному на підставі ч. 1  ст. 1 Закону № 1402-VIII  та  ст. 125 Конституції України.
2) зайняття відповідної вакантному місцю в рейтингу суддів посади судді до відповідного суду, створеному на підставі ч. 1  ст. 1 Закону № 1402-VIII  та  ст. 125 Конституції України.
3) зарахування судді до штату відповідного суду, створеного на підставі ч. 1  ст. 1 Закону №1402-VIII  та  ст. 125 Конституції України.
4) фактичне виконання своїх обов`язків, тобто здійснення правосуддя у відповідному суді, створеному на підставі ч. 1  ст. 1 Закону № 1402-VIII  та  ст. 125 Конституції України.
5) законодавче закріплення розміру посадового окладу суддівської винагороди для судді суду, створеного на підставі ч. 1  ст. 1 Закону №1402-VIII  та  ст. 125 Конституції України.
Отже, лише за сукупної наявності цих умов у судді виникає право на суддівську винагороду, передбачену  Законом № 1402-VIII.
Наявність у позивача лише деяких з зазначених умов не обумовлює виникнення права на отримання суддівської винагороди у розмірах зазначених в  Законі № 1402-VIII.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 826/14879/17, від 01.08.2018 року у справі № 826/13355/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для поширення дії  рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018  справа № 1-7/2018 (4062/15) на випадок застосування положень ч. 9  ст. 135 Закону № 1402-VIII.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах приписів ч. 10  ст. 135 Закону № 1402-VIII   та у спосіб, шляхом видання наказу відносно судді, котрий не здійснює правосуддя унаслідок завершення повноважень професійного судді, а отже позовні вимоги щодо стягнення з ТУ ДСА України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону № 1402-VIII за березень 2021 року, що складає 18.918 грн.  є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі  Серявін та інші проти України  (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі  Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило