ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/2041/21 пров. № А/857/15354/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання                          Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (суддя – Коморний О.І., м. Львів, повне судове рішення складено 13 липня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції України у Львівській області   №144 від 15.01.2021 в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді застосування дисциплінарного стягнення у виді догани.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №380/2041/21 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції України у Львівській області   №144 від 15.01.2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани відносно інспектора сектору дізнання Залізничного ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що надання професійної правничої допомоги у справі підтверджено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами. Тому судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які встановлюють право сторони процесу, що не є  суб`єктом владних повноважень, на відшкодування понесених  витрат на професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді при умові винесення рішення на її користь. Крім того, визначена договором сума була погоджена сторонами, у зв`язку з чим розмір витрат підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу, що понесені у зв`язку з апеляційним розглядом справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на правильність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін,  переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відмовляючи в стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано судом належних та достатніх доказів понесення таких витрат, зокрема, відсутні докази, які підтверджують оплату послуг адвоката в розмірі 10000 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.  
Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України). Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
У відповідності до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та  значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У справі встановлено, що між позивачем та адвокатом Леонтьєвим О.В. укладено Договір про надання правничої допомоги №1/2-21 від 01.02.2021.
Згідно з пунктом 1.2, цього договору Клієнт доручає та оплачує, а Адвокат бере на себе зобов`язання вести від імені Клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами, наданими законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, стягувачу або боржнику, свідку, захищати інтереси Клієнта у адміністративних та кримінальних справах, в тому числі під час досудового слідства та судового розгляду. 
Також між позивачем та адвокатом Леонтьєвим О.В. укладено Додатковий договір №7/02-21 від 07.02.2021 про надання правничої (правової) допомоги.
Відповідно до п. 1.2.2 зміст надання Виконавцем правничої (правової) допомоги у правовідносинах, визначених п. 1.1 ст. 1 Договору полягає в підготовці, підписанні та поданні адвокатом Виконавця в інтересах Замовника: позовної заяви з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління НП у Львівській області №144 від 15.01.2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Додатком до Додаткового договору №7/02-21 від 07.02.2021 про надання правничої (правової) допомоги від 07.02.2021 визначено порядок виплати гонорару адвокату.
Як вбачається з акта виконаних робіт по Додатковому договору №7/02-21 про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2021, адвокатом надано наступні послуги:  підготовлена і направлена до суду позовна заява – 5000,00 грн.; підготовлена і направлена до суду і відповідачу відповідь на відзив – 2500,00 грн.; підготовлені та направлені в суд і відповідачу письмові пояснення на відповідь на відзив – 2500,00 грн. Загальна вартість правничої допомоги становить 10000,00 грн.
Дослідивши докази, які були подані на підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.
З аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є подання учасником справи документів, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Однак позивачем та її представником не було надано суду першої інстанції платіжних документів, які підтверджують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу. Не надано таких й при апеляційному розгляді справи, що виключає можливість стягнення таких з відповідача. Крім того, на переконання колегії суддів апеляційного суду, розрахунок правничої допомоги завищений (неспіврозмірний) у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано судом належних та достатніх доказів понесення таких витрат, зокрема, відсутні докази, які підтверджують оплату послуг адвоката в розмірі 10000 грн. 
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є правильним та обґрунтованим.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду в частині розподілу судових витрат і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Крім того, не підлягає задоволенню вимога апелянта про стягнення на користь позивача витрат в сумі 4000грн, які понесені у зв`язку з апеляційним розглядом справи, оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову в стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, при цьому правильно застосував при вирішенні вказаного питання норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновку суду в частині розподілу судових витрат не спростовують.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №380/2041/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 04 листопада 2021 року