КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 357/850/21                                                                        Головуючий у 1-й інст. - Кошель Б.І.
Апеляційне провадження 22-ц/824/12894/2021                                                   Доповідач - Рубан С.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
          30 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                          при секретарі              Загородній С.А
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В :
           У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача 67 053,45 дол. США, з яких: 23 453,45 дол. США - сума неустойки (штрафу), 43 600 дол. США - основна сума боргу.
           Посилався на те, що 09 квітня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики №09/04-2019, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 1 161 504  грн., що за курсом на день укладення договору еквівалентно 43 600,00 дол. США, з строком повернення до 09 липня 2019 року. 
         Згідно п.4.3. Договору за несвоєчасну оплату позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві штраф у розмірі 100 % від суми позики. На забезпечення виконання умов Договору між позивачем та ОСОБА_3 , як заставодавцем, укладено договір застави транспортних засобів від 16 квітня 2019 року. Предметом застави визначено наступні транспортні засоби: легковий автомобіль марки MESERATI, модель GHIBLI, випуску 2015 року, номер шасі (кузова, рами):           НОМЕР_1 , колір: БІЛИЙ, тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер    НОМЕР_2 , та легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель CL 500, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами):      НОМЕР_3 , колір: ЧОРНИЙ, тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ КУПЕ-В, реєстраційний номер     НОМЕР_2 . 
Проте, як вказує позивач у визначений договором позики строк ОСОБА_2 кошти не повернув. 
         Крім того, у зв`язку з невиконанням умов договору, виконавчим написом, вчиненим 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований за №2295, було запропоновано стягнення на згадані вище транспортні засоби - Предмети застави та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави задоволено вимоги позивача до ОСОБА_2 , які станом на 13 жовтня 2020 року складали 87 200 доларів США, що еквівалентно 2 463 400 гривень, з яких: 43 600 доларів США - неповернута сума позики станом на 13 жовтня 2020 року, та 43 600 доларів США - заборгованість по штрафу в розмірі 100 % від суми позики за Договором позики. 
         02 грудня 2020 року при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні №63318517 приватним виконавцем перераховано позивачу стягнуті кошти у розмірі 575 351 грн 37 к., що еквівалентно 20 146, 55 дол. США. 
         Щодо іншого предмета застави - автомобіля Мерседес, то його власник - ОСОБА_3 вимогу про передання вказаного автомобіля не виконала, на автомобіль виконавцем накладений арешт та оголошено у розшук. 
        Тому звернення стягнення на інший предмет застави - автомобіль Мерседес, не відбулося. Таким чином, станом на сьогодні розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем складає 67 053,45 доларів США. 
         Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням  суду, 21 липня  2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
         Посилається на те, що наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у непогашеній частині заборгованості, оскільки застосування кредитором іншого законного способу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
         Крім того, позивач у спірних правовідносинах вправі отримати належну йому суму коштів, а наявність неповністю виконаного виконавчого напису сама по собі не призводить до відновлення права, а лише спрямована на його захист, який має бути реалізований шляхом його виконання.
         Посилається на те, що  суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звернення стягнення на предмет застави є додатковим (акцесорним), а не альтернативним способом захисту порушеного права, який може бути використаний разом з основним або окремо, що не є подвійним стягненням заборгованості, а тому суд першої інстанції при розгляді справи використав формальний підхід до її вирішення.
         Крім того, наявні в матеріалах справи докази цілком обґрунтовано свідчать та підтверджують те, що позивачем внаслідок реалізації одного з двох предметів застави в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса було частково задоволені свої вимоги в розмірі 575 351 грн 37 к., що станом на момент перерахування складало еквівалент 20 146, 55 доларів США. Решта вимог в сумі 67 053, 45 доларів США залишається і на цей час незадоволеною.
         Таким чином, зважаючи на те, що суми вирученої від продажу одного з предметів застави, виявилось недостатньою для повного задоволення вимоги, позивач має повне право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника - коштів відповідача.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом звернення стягнення на предмет застави, передбаченим положеннями ст.ст. 589, 590 ЦК України та ст.ст. 19, 20, 24 Закону України «Про заставу», в зв`язку з чим, виконавчим написом, вчиненим 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований за №2295,звернуто стягнення на заставлені транспортні засоби, який, як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечувалось у судовому засіданні представником позивача перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького О.Л.
Суд першої інстанції вказував, що  матеріали справи не містять жодних даних стосовно подальшої реалізації заставного майна позивачем, а тому суд не може встановити, в якій частині була погашена заборгованість відповідача перед позивачем за рахунок реалізації заставного майна.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що при одночасному стягненню суми боргу з боржника за рішенням суду та зверненням стягнення на предмет застави, що належить майновому поручителю, в рахунок погашення зазначеного боргу, має місце подвійне стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна, тобто відбувається фактично подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.
         Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 09 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №09/04-2019 (а.с. 9, том1).
          Відповідно до п 1.1 вказаного Договору  ОСОБА_1 передає у власність грошові кошти в розмірі 1 161 504 грн, що за встановленим курсом (1 долар США = 26 грн 64 к.), на день укладення цього Договору, еквівалентно 43 600,00 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк - 09 липня 2019 року.
        Згідно п. 2.1. Передача зазначеної в п. 1 Цього Договору суми позики здійснюється під час підписання цього Договору. З цього моменту Договір позики вважається укладеним.
        Згідно п. 4.3. Договору за несвоєчасну оплату позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві штраф у розмірі 100 % від суми позики.
        На забезпечення виконання умов Договору між позивачем та ОСОБА_3 , як заставодавцем,  укладено договір застави транспортних засобів від 16 квітня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстровано в реєстрі за №515 (а.с. 12, том 1).
       Предметом застави визначено наступні транспортні засоби: легковий автомобіль марки MESERATI, модель GHIBLI, випуску 2015 року, номер шасі (кузова, рами):         НОМЕР_1 , колір: БІЛИЙ, тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель CL 500, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами):       НОМЕР_3 , колір: ЧОРНИЙ, тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ КУПЕ-В, реєстраційний номер НОМЕР_5 .
       Згідно п. 24 Договору застави транспортних засобів, заставодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках: якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань за договором позики, забезпеченими заставою, вони не будуть виконані; у випадках, передбачених п. 21 цього Договору
          Відповідно до п. 25 Договору застави звернення стягнення може здійснюватись на вибір Заставодержателя в такий спосіб: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави.
          ОСОБА_1 , у своїй позовній заяві зазначив, що ним виконані всі умови кредитного договору, проте у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у останнього виникла заборгованість за договором, яка станом на 13 жовтня 2020 року становила 87 200 дол США, що еквівалентно 2 463 400  грн.
          Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим написом, вчиненим 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований за №2295, запропоновано стягнення на:
- легковий автомобіль марки MESERATI, модель GHIBLI, випуску 2015 року, номер шасі (кузова, рами):         НОМЕР_1 , колір: БІЛИЙ , тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , виданого 20 жовтня 2018 року ТСЦ 3246, дата першої реєстрації 17 серпня 2018 року;
- легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель CL 500, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами):       НОМЕР_3 , колір: ЧОРНИЙ, тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ КУПЕ-В, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , виданого 15 люьтого 2017 року Центром 8044, дата першої реєстрації 08 червня 2013 року, що по договору застави, посвідченого 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим №515 передані в заставу  ОСОБА_1  в забезпечення виконання зобов`язань  ОСОБА_2 по Договору поруки №09/04-2019 від 19 квітня 2019 року (а.с. 24, том 1).
        Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. від 16 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63318517 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. від 13 жовтня 2020 року, зареєстрований за №2295 про звернення стягнення на вищевказані транспортні засоби (а.с. 26, том 1).
       02 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. було перераховано на банківський рахунок позивача стягнуті за виконавчим провадженням №63318517 грошові кошти в розмірі 575 351 грн 37 к., що станом на момент перерахування складало еквівалент 20 146,55 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням №369 від 02 грудня 2020 року (а.с. 28, том 1).
         Як вірно вказано судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, з матеріалів справи вбачається, що на даний час на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького О.Л. перебуває виконавчий напис від 13 жовтня 2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований за №2295, і виконавчі дії по вказаному провадженні не закінчені і тривають.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
           Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
          Відповідно до п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
         Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046 -1053 ЦК України.
 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Збирання доказів у цивільних справах не с обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.                        
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
03 червня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому серед іншого, просив застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 (а.с. 126, том 1).
 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
 
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
 
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
         
         Звертаючись із даним позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 67 053,45 доларів США з яких: 23 453,45 дол. США - сума неустойки (штрафу), 43 600 дол. США - основна сума боргу.
         Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до п 1.1 Договору позики №09/04-2019  від 09 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у борг у розмірі 1 161 504 грн, що за встановленим курсом (1 долар США = 26 грн 64 к.), на день укладення цього Договору, еквівалентно 43 600,00 дол. США, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк до  09 липня 2019 року.
         З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у лютому 2021 року.
          Судом першої інстанції встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. вчинено виконавчий напис, 13 жовтня 2020 року та зареєстровано за №2295.
         При цьому в даному випадку вказана обставина не свідчить про переривання строку позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
         Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц.
         Отже, в даному випадку до вимог щодо стягнення суми неустойки (штрафу) має застосовуватись позовна давність.
       02 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. перераховано на банківський рахунок позивача стягнуті за виконавчим провадженням №63318517 грошові кошти в розмірі 575 351 грн 37 к., що станом на момент перерахування складало еквівалент 20 146,55 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням №369 від 02 грудня 2020 року (а.с. 28, том 1).
Як встановлено із матеріалів справи та пояснень сторін, на даний час на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького О.Л. перебуває виконавчий напис від 13 жовтня 2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований за №2295, і виконавчі дії по вказаному провадженні не закінчені і тривають.
Крім того, матеріали справи не містять жодних даних стосовно подальшої реалізації заставного майна позивачем, отже суд не може встановити, в якій частині була погашена заборгованість відповідача перед позивачем за рахунок реалізації заставного майна.
Тобто, при одночасному стягненню суми боргу з боржника за рішенням суду та зверненням стягнення на предмет застави, що належить майновому поручителю, в рахунок погашення зазначеного боргу, має місце подвійне стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна, тобто відбувається фактично подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.
 Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про те, що наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у непогашеній частині заборгованості, оскільки як зазначено апеляційним судом позивачем не доведено саме розмір позовних вимог. 
                         
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
 
 Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
 
 Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для  скасування.
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року - залишити без змін.
 
  Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
  
            Повний текст постанови складено  08 грудня  2021 року.
 
              Головуючий            
 
              Судді