Номер провадження: 22-ц/813/8841/21 
Номер справи місцевого суду: 522/5311/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Гарбуз В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
26 березня 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. 
15 квітня 2021 року позивачем було подано подану уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, за яким просила шлюб, зареєстрований 16.10.2019 року між нею та відповідачем Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3542 – розірвати, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, та до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), з моменту подачі позову та до досягнення дитиною 3 віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.10.2019 року, який був зареєстрований у Малиновському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складений відповідний актовий запис №3542 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилася донька – ОСОБА_3 . Під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, з цих обставин між ними погіршилися відносини. За цих обставин сторони не підтримують подружні стосунки тривалий час, у зв`язку з чим, позивачка вважає, що сім`я розпалась. Відповідач проживає окремо, сумісного господарства не ведуть. Донька проживає з позивачкою. Спору про поділ майна подружжя та стан звернення до суду з даною заявою немає. Позивачка зазначила, що оскільки донька залишилася проживати з нею, відповідач проживає окремо, є працездатним, має добрий заробіток, матеріально їх не підтримує, вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, донька постійно проживає з позивачкою, яка виховує її, а відповідач в достатній мірі не забезпечує дитину матеріально, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 жовтня 2019 року Малиновським районним у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3542. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні аліментів та ухвалите в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки.

Відзив на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, хоча 31 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 був повідомлення про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, копії апеляційної скарги та судової повістки про слухання справи на 07 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендаційним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83). 

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенню позову з ухваленням нового рішення в цій частині.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення оскаржується в частині відмовити у стягненні аліментів, а тому підлягає перегляду лише у вказаній частині.
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо аліментів, суд першої інстанції послався на те, що 16.10.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Малиновському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складений відповідний актовий запис №3542 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 (а.с.7, 28).
Від шлюбу у сторін є спільна дитина: донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.02.2020 року Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8, 32), яка проживає з матір`ю ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачкою тобто її матір`ю, ОСОБА_1 , та відповідно перебуває на її утриманні. Сама позивачка ОСОБА_4 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.
На теперішній час відповідач разом з сім`єю не проживає, але приймає участь у вихованні доньки, забезпечує дитину матеріально по мірі своєї можливості, купує дитині необхідні за її віком речі та їжу.
Крім того, відповідач офіційно не працює, постійного заробітку не має, на його утриманні знаходяться його батьки.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не працює і не має стабільний дохід, що підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями, будь-яких доказів, які б спростовували дані обставини, суду не надано, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити позивачу у стягненні аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення диною трьох річного віку у частці від розміру доходу відповідача. 
Однак судова колегія повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Щодо аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). 
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судовою колегією встановлено, що від шлюбу у сторін є спільна дитина: донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.02.2020 року Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8, 32), яка проживає з матір`ю ОСОБА_1 .
Отже, з урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, приймаючи до уваги, що дітина проживає з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, виходячи з того, що батьки мають рівні зобов`язання по утриманню дітей, а також з урахування того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і представником відповідача у суді першої інстанції не наведено чіткого розрахунку розміру доходу ОСОБА_2 , який би узгоджувався з позицією відповідача у справі, колегія суддів дійшла висновку, що на утримання дитини ОСОБА_3 відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), що відповідає принципам сімейного законодавства.

Щодо аліментів на утримання дружини.
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно із приписів ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
У частині 4 ст. 84 СК України визначено умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Отже, законодавством України у сфері сімейних відносин передбачено право дружини - матері на утримання, чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині – матері, незалежно від цієї обставини (постанова Верховного Суду від 19 січня 2018 року по справі № 541/1208/16-ц).
Відповідно до ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Дочка сторін ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина проживає з матір`ю, отже, ОСОБА_1 у сенсі положень статті 84 СК України має право на утримання від чоловіка на період до 05 лютого 2023 року, тобто до досягнення дочкою ОСОБА_5 трьох років.
Позивачем ОСОБА_1 пред`явлено вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) ОСОБА_2 щомісячно. Рішенням суду у стягненні аліментів на утримання дружини відмовлено за недоведеністю можливості надавати дружині матеріальну допомогу, так як відповідач не працює та доходів не отримує.
Оскаржуючи рішення суду в цій частині вимог, ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про стягнення на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), мотивуючи тим, що судом першої інстанції не було визначено вагомих причин для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку утримувати дружину. 
ОСОБА_2 та його представник у суді першої інстанції не визнання вимог про стягнення аліментів на утримання дружини обґрунтовує власним матеріальним станом, оскільки його дохід в місяць складає 7 000 гривень в місяць, на його утриманні знаходяться батьки, з донькою бачиться 3-4 дні на тиждень, надає матеріальну допомогу дитині, купує памперси та їжу, що підтверджується чеками.
Однак в матеріалах справи відсутні докази вищевикладених обставин.
Дійсно в справі відсутні відомості про доходи та майно ОСОБА_2 , окрім згоди сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн, із аналізу якого можливо зробити висновок про можливість надавати допомогу дружині. 
Дитина ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , вік дитини ускладнює працевлаштування матері дитини. Факт отримання ОСОБА_2 доходу у розмірі 7 000 гривень приймається, однак не є безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Призначаючи аліменти на утримання дружини до досягнення доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову щодо аліментів та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Повний текст судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів.
Постановити у цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.09.2004 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 26 березня 2021 року до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.09.2004 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26 березня 2021 року до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк