ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року
м. Харків
справа № 638/4190/20
провадження № 22-ц/818/4743/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого         - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач – Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1  на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року в складі судді Цвірюка Д.В., 
У С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 49 429,49 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.10.2020 року, 3% річних у сумі 1338,70 грн., інфляційні витрати у сумі 2541,34 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Позов мотивований тим, що позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Разом с тим, відповідач не в повному обсязі сплачував вартість наданих послуг за період з 01.01.2016 року по 31.10.2020 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 49 429,49 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних у розмірі 1338,70 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2541,34 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 рокупозовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 23.03.2017 року по 31.01.2020 року в розмірі 33 679 гривень 70 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» три відсотки річних у сумі 1246 гривень 60 копійок; інфляційні витрати у сумі 2268 гривень 60 копійок. Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що в ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , за цією ж адресою споживає послуги КП «ХТМ». Визначений законодавчо обов`язок щодо своєчасного розрахунку за отримані послуги в повному обсязі не виконує, таким чином з нього належить стягнути заборгованість на користь КП «ХТМ», з урахуванням заявленого відповідачем сроку позовної давності, за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 в розмірі 33 679 грн. 70 коп., 3 % річних від простроченої суми в сумі 1246 грн. 60 коп., інфляційні витрати в сумі 2268 грн. 60 коп. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги КП « Харківські теплові мережі» та стягнути суму заборгованості за теплопостачання за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 в розмірі 32 201, 36 грн., інфляційні витрати в розмірі 249, 53 грн. та 3% річних в розмірі 1120, 63 грн., судовий збір – 1581, 70 грн., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, як таке, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи був проведений за відсутності представника відповідача, який надав клопотання про перенесення розгляду справи, узв`язку з наявністю симптомів гострої респіраторної хвороби covid-19. Уважає, що таким чином суд порушив принцип змагальності у вищезазначеній справі, та не дав можливості представнику відповідача представити власну правову позицію, навести доводи та обґрунтування щодо предмету спору. Разом с тим, не погоджується з сумою заборгованості, оскільки відповідач має встановлені прилади обліку холодної та гарячої води, крім цього для підігріва води від використовує бойлер, отже практично не користується послугами з підігріву води КП « Харківські теплові мережі» з 2018 року. Зазначає, що позивачем у відзиві вказано , що нарахування в червні, жовтні 2018 року та серпні 2019 року провадились на підставі наданих відповідачем показань приладу обліку гарячої води. Однак, не погоджується з наданим позивачем розрахунком, та посилаючись на постанову НКРЕКП № 1536 від 28.12.2017 та постанову НКРЕКП № 1776 від 10.12.2018 уважає, що заборгованість за червень 2018 року становить 1392, 51 грн., за жовтень 2018 року – 366, 45 грн., за серпень 2019 року- 2050, 84 грн. З огляду на це, заборгованість за послуги підігріву води становлять 3809, 80 грн., заборгованість за опалення -28391, 56 грн., отже загадбна сума заборгованості становить 32 201, 36 грн. Також вказує на те, що перерахунку має бути піддана дійсна сума заборгованості в розмірі 32 201, 36 грн., згідно якої сума інфляційних витрат становить 249, 53 грн., а 3 % річних -1120, 63 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєтрований за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 6, 13).
За вказаною адресою КП «ХТМ» надає послуги теплопостачання, на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с.3).
Обгрунтовуючи позовні вимоги КП «ХТМ» посилалося на те, що ОСОБА_1 за отримані послуги сплачував не в повному обсязі, тому у нього утворилася заборгованість. 
Згідно відомості нарахувань та сплат за теплу енергію з врахунком періода платежа КП ХТМ, та меж позовної давності застосованого судом першої інстанції, у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 33 679 грн. 70 коп. за період 23.03.2017 по 31.01.2020 ( а.с.3-4).
Згідно відомостей нарахування інфляційних витрат та 3 % річних за період з березня 2017 року по січень 2021 року включно, інфляційні витрати складають 2 541, 34 грн., 3 % річних – 1 338, 70 грн. ( а.с. 5).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-ІV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
За визначенням, наданим у пункті першому статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
Судовою колегією вбачається, що ОСОБА_1 не надав належних доказів стосовно не отримання послуг КП «ХТМ» або отримання таких послуг неналежної якості, колегія суддів уважає, що у відповідача існував обов`язок сплачувати за надані КП «ХТМ» послуги у визначеному позивачем обсязі. 
Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у межах строку позовної давності за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 в розмірі 33 679 грн. 70 коп. 
Тому судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо помилкового не врахування позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем в суді першої інстанції.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги, щодо неправильного розрахунку заборгованості судом першої інстанції за період з 2018 по 2019 рік, з посиланням на постанови НКРЕКП, судова колегія відхиляє, оскільки в наданих позивачем розрахунках зазначені тіж самі суми, що наведені апелянтом, але з врахуванням часткових сплат заборгованості з боку відповідача.
Так, за червень 2018 року відповідач зазначає, що заборгованість за цей місяць складає – 1392, 51 грн., що відповідно до розрахунку заборгованості позивача за відповідний місяць з урахуванням часткової сплати відповідачем суми боргу в розмірі 100 грн. складає 1292, 51 грн. ( 1392, 51 грн. – 100 грн.)( а.с. 4). Аналогічні розрахунки здійснені позивачем за жовтень 2018 року та серпень 2019 року, на неправильність яких посилається представник відповідача.
Разом с тим, судом встановлено, що в період з 2018 рік по 2019 рік, позивачем проводилось нарахування сплати за свої послуги відповідачу, згідно показань засобу обліку, які надавались відповідачем. 
З огляду на це, колегія суддів, також уважає доводи апеляційної скарги про неналежність розрахунку заборгованості, 3 процентів річних та інфляційних витрат безпідставними та необгрунтованими. 
Суд відхиляє доводи апелянта, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з роглядом справи за відсутності представника відповідача, з таких підстав. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.211ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.
Згідно ч. 5 ст.128ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Частиною 1 ст. 233 ЦПК України, встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відпо
Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім виадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Відповідно до розписки від 15.03.2021 представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце слухання справи призначене на 24.05.2021 ( а.с. 70).
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача надав заяву про перенесення слухання справи, у зв`язку з поганим самопочуттям та наявністю ознак ОРВІ ( а.с.71-72).
Разом с тим в матеріалах справи не міститься належних доказів на підтвердження звернення представника відповідача 24.05.2021 року до лікарні у зв`язку із поганим самопочуттям, або проходження нею відповідного медичного обстеження або перебування на лікарняному у зв`язку із самоізоляцією за підозрою на ОРВІ. 
З огляду на вищевикладене, оскільки представник відповідача був повідомлений про час, дату та місце слухання справи належним чином, та не надав належних доказів на підтвердження наявності у нього поважних причин неявки у судове засідання 24.05.2021 року судова колегія уважає, що доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи без її участі є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоду апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1  , належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року.

Головуючий    О.Ю. Тичкова
Судді    О.В. Маміна
Н.П. Пилипчук