КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи №369/14055/19                     Апеляційне провадження № 22-ц/824/15022/2021            	Головуючий у суді першої інстанції - Ковальчук Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                     Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
 
                                          В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, з дня звернення до суду з даним позовом  і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із нею.
Разом з тим, позивач, зазначала, щоостанніх шість місяців перед зверненням до суду відповідач допомоги на утримання дітей не надає, їх вихованням та утриманням належним чином не цікавиться. Позивач вимушена самостійно  проводити оплату необхідних витрат на утримання дітей, сплачувати за надання освітніх послуг, за відвідування дітьми курсів з англійської мови та вокалу, купувати необхідні речі. Також, позивач одноособово несе витрати по оплаті медичних послуг, які надаються дітям.
ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому, враховуючи рівний обов`язок сторін щодо утримання дітей, позивач звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1109,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 890,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 468,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмір 5000 грн.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1255 грн.
Крім того, зазначає, що відповідач є працездатним, має нерухоме майно, транспортний засіб, відкриті рахунки в фінансових установах та рух коштів по даним рахункам, з яких вбачається, що витрати відповідача значно перевищують його заробітки. Також, звертає увагу, що під час судового розгляду не було встановлено, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває онкохворий батько, який проживає в Російській Федерації. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позовна заява подана без додержання вимог встановлених ст.ст. 175-177 ЦПК України, проте, не була залишена судом першої інстанції без руху. Також, зазначає, що обставини викладені позивачем не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. 
Крім того, звертає увагу, що позивач не подавала до суду розрахунку суми судових витрат, проте, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу та судовий збір.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху (т. 3, а.с. 203-204).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху (т. 3, а.с. 205-206).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 233-234).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 235-236).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (т. 3, а.с. 237).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2018 року.
Від вказаного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 29.07.2014 серії НОМЕР_1 та від 12.11.2009 серії НОМЕР_2 відповідно.
Актом обстеження умов проживання від 23.07.2021, актом про встановлення фактичного місця проживання від 23.07.2021, встановлено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що відповідач останні шість місяців перед зверненням до суду допомоги на утримання дітей не надає, їх вихованням та утримання належним чином не цікавиться.
Крім того, зазначала обставини, які обґрунтовують розмір аліментів, зокрема:
-                навчання та додаткове навчання;
-                медичне обстеження та придбання медикаментів;
-                подорожі та відпочинок з оздоровчою метою;
-                одяг та взуття;
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1109,00 грн на утримання доньки та 890,00 грн на утримання сина щомісячно, не буде порушувати права ОСОБА_2 , враховуючий майновий стан та стан здоров`я відповідача, мінімальний гарантований та рекомендований розмірі аліментів на дитину відповідного віку, а також беручи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги частково.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , проте колегія суддів  не погоджується з визначеним судом розміром аліментів, з огляду на наступне.
Так, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів  визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до закону "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 1 липня 2021 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2510 грн., 50 % якого становить 1255 грн.
Однак, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував вищезазначеного, стягнувши розмір аліментів менший, ніж встановлений законодавством.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, всупереч вимогам ст. 182 СК України, не взяв до уваги те, що відповідач неодноразово перетинав кордон України з метою подорожей про що сам надав підтвердження, на підставі права власності у нього наявне нерухоме майно, а саме - квартира, за яку він сплачує обов`язкові внески на утримання будинку, транспортний засіб, відкриті рахунки в фінансових установах та рух коштів по даних рахунках, з яких вбачається, що витрати відповідача значно перевищують його заробітки відповідно до доказів, які надав сам ОСОБА_2 , та були витребувані судом першої інстанції.
Натомість в суді першої інстанції відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження походження коштів на подорожі, придбання нерухомого майна та транспортного засобу вартість яких очевидно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також, відповідачем до суду не було надано і доказів на підтвердження його реального майнового стану, який би унеможливлював сплату ним, як батьком аліментів на дітей у розмірі достатньому для їх всебічного розвитку.
Відповідно до медичної документації, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_7 онкохворий, переніс хірургічне лікування та має супутні захворювання. Проте, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_7 перебуває на утриманні ОСОБА_2 та того, що останній надає ОСОБА_7 матеріальну допомогу.
Крім того, з документів наявних в матеріалах справи вбачається, що витрати ОСОБА_2 перевищують його заробіток (дохід) дохід, а отже  вказують на можливість сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, слід зазначити наступне.
Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви встановлені у статтях 175, 177 ЦПК України.
Із змісту поданої позовної заяви вбачається, що вона містить: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування сторін, їх місцезнаходження та перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків, відомі номери засобів зв`язку, позивачем вказана її адреса реєстрації; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначені докази, що підтверджують вказані обставини; позивачем зазначено, що заходи досудового врегулювання спору не вживались, підстави звільнення від сплати судового збору; позивачем підтверджено, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також, до позовної заяви додано копію позовної заяви разом з доданими документами для відповідача, про що зазначено в додатках.
Тобто позовна заява відповідала вимогам закону.
Інші допущені судом, на думку відповідача процесуальні недоліки, не знайшли свого підтвердження, а отже не впливають на обґрунтованість рішення суду, яке ухвалено в інтересах дітей.
Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо допущення судом процесуальних порушень здебільшого є проявом надмірного формалізму, а відтак не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування судового рішення про стягнення аліментів, яке  в першу чергу захищає права та інтереси дітей.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу, оскільки, вказане відшкодування передбачено законом та підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи, зокрема: розрахунок та опис виконаних робіт, договір про надання професійної правничої допомоги, завдання та підтвердження сплати заявленої суми (т.3, а.с. 82-86).
Твердження про безпідставне стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом суперечить положенням ст. 191 СК України.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з ОСОБА_2 судового збору слід зазначити наступне.
Відповідно до пп. 3 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судом першої інстанції з відповідача на користь держави було стягнуто судовий збір за подання позовної заяви, що відповідає вимогам законодавства.
З урахуванням фактичних обставин справи та динаміки значення базового соціального стандарту, колегія суддів вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину, протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання дітей повною мірою. Означений розмір аліментів узгоджується з вимогами чинного законодавства України, відповідає інтересам дітей та покриватиме частину витрат на дітей і не порушуватиме законні інтереси платника аліментів.
Отже, сукупність фактичних обставин справи та наявних в ній доказів свідчить про те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину. При цьому, слід наголосити, що менший розмір аліментів, наразі, не забезпечить сталого та всебічного розвитку дітей, враховуючи також необхідність догляду за здоров`ям, харчуванням, навчанням та забезпеченням інших щоденних потреб дитини.
Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів, проте помилився з їх розміром, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення суду лише в частині розміру аліментів. В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
 П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - змінити.
Збільшити стягнутий з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) розмір аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1109,00 грн. до 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду - 29.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Збільшити стягнутий з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 890,00 грн. до 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду - 29.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частини рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва                     
 
Г.В. Крижанівська