Єдиний унікальний номер 236/5091/19 
Номер провадження 22-ц/804/2289/21        

Єдиний унікальний номер 236/5091/19
Номер провадження 22-ц/804/2289/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Кішкіної І.В., Мірути О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут  апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Бєлоусов А.Є. повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року), 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 68164,24грн. за кредитним договором №б/н від 07.03.2013 року, яка складається з наступного: 1862,57 грн. - заборгованість за кредитом, 60679,56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1900,00 грн. - заборгованість за пенею, штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 3222,11 грн. - (процентна складова).
Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 62542,13 грн. (яка складається із заборгованості за кредитом - 1862,57 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 60679,56 грн.), понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1762,52 грн.. У задоволенні вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 сум пені та штрафів було відмовлено. 
23.10.2020 представник ОСОБА_1 - адвокат Калініна О.Ю. звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді від 11.12.2020 за відповідним клопотанням представнику відповідача було поновлено строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 25.01.2021 було скасоване заочне судове рішення від 24.03.2020 в цивільній справі № 236/5091/19, призначено розгляд справи в загальному порядку позовного провадження.
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором в розмірі 1862 грн. 57 коп. та понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 52 грн. 49 коп.
У задоволенні вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, сум пені та штрафів відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 7781 грн. 41 коп. та понесені відповідачем витрати щодо сплати судового збору у розмірі 408 грн. 91 коп.
Із вказаним рішенням суду в частині стягнення з Банку правничої допомоги в сумі 7781,41 грн., не погодилась представник позивача Крилова О.Л. , та подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим та таким, що було ухвально внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що порядок обчислення гонорару(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення того, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Зазначає, що при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована, як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
На підтвердження витрат, суду повинні бути надані документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження , тощо.
Крилова О.Л. , просила рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 квітня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині. 
Від представника ОСОБА_1 Калініної О.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, просила оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить, 68164,24 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2270 х 100 = 227 000).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином підтверджено понесені витрати на адвоката.
Із зазначеним висновком можна погодитись частково з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у цивільній справі № 236/5091/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення була адвокат Калініна Олена Юріївна, яка діяла на підставі ордеру серії АН № 1020325 та договору про надання правової допомоги від 19 жовтня 2020 року (а. с.85-86,88).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Калініною О.Ю. було надано договір про надання правової допомоги № 19/10-20 від 19 жовтня 2020 року.  Згідно акту виконаних робіт до Договору №19/10-20 адвокат надав, а замовник прийняв виконану роботу: заява про перегляд заочного рішення - 2500 грн., листування - 500 грн., відзив на позов - 2000 грн., представництво в суді, з урахуванням проїзду із м. Харкова до м. Лиман 4000 грн. Також представником відповідача було долучено до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера №19/10-20 від 24.03.2021 року з якого вбачається, що Калініна О.Ю. прийняла від ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) гривень, підстава надання правової допомоги за договором №19/10-20 від 19.10.2020 року.  
Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником відповідача складені та підписані наступні документи: заява про перегляд заочного рішення,заява про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, клопотання про перенесення судового розгляду, відзив на позовну заяву, клопотання про стягнення з позивача витрат на послуги адвоката.
Однак при визначенні розміру витрат, судом першої інстанції не було ретельно досліджені докази подані на підтвердження витрат на правничу допомогу, та безпідставно було враховано представництво в суді з урахуванням проїзду із м.Харкова до м. Лиман 4000 грн, оскільки з матеріалів справи не вбачається, щоб адвокат Калініна О..Ю приймала безпосередньою участь у судових засідання при розгляді даної справи, також представником відповідача не було надано доказів які б підтверджували її переміщення з м. Харкова до м. Лиман, квитки на потяг, автобус, чеки на оплату палива.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що Калініною О.Ю належними та допустимими доказами не підтверджено витрати на представництво у суді та проїзд у розмірі 4000 гривень, а тому ця сума не підлягає стягненню з Банку.
Також слід зазначити, що підготовка до розгляду цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.  Опис робіт, виконаних адвокатом, не містить вартість кожної роботи окремо та час їх виконання.
Сума витрат, заявлена представником відповідача для відшкодування витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю цивільної справи та не доведеною як фактична та неминуча.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що за таких обставин за клопотанням представника позивача є підстави для застосування частини 5 статті 137 ЦПК України.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути пропорційним до предмета спору.
Із матеріалів справи вбачається, що даний спір виник із кредитних правовідносин, предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 68164,24 грн.. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором в розмірі 1862 грн. 57 коп. та понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 52 грн. 49 коп.
Згідно положень ч.6 ст. 19 ЦПК України справа є малозначною та такою, яка може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. Справа була розглянута  за заявами представників сторін без їх участі. З виниклих правовідносин є усталена судова практика.  Зазначене свідчить про те, що справа є не складною.
В матеріалах справи міститься заява про перегляд заочного рішення,заява про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, клопотання про перенесення судового розгляду, відзив на позовну заяву, клопотання про стягнення з позивача витрат на послуги адвоката квитанція про оплату адвокатський послуг у сумі 8000 гривень.
Згідно АКТу виконаних робіт до Договору №19/10-20 адвокат надав, а замовник прийняв виконану роботу: заява про перегляд заочного рішення - 2500 грн., листування - 500 грн., відзив на позов - 2000 грн., представництво в суді, з урахуванням проїзду із м. Харкова до м. Лиман 4000 грн. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
За таких обставин , надаючи оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.
Отже, враховуючи вище наведене, оскільки суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак допустив помилку при визначенні їх розміру, враховуючи предмет і підстави позову не застосував принцип співмірності та не дослідив матеріали справи на підтвердження витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає за необхідне  у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу  з 7781,41 грн.. до 2000 грн..
Оскільки в резолютивній частині додаткового рішення зазначено і загальну суму в 7781,41 то підлягає зміні і зазначена сума на 2000 грн..
Керуючись статтями 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Краснолимнського міського суду Донецької області від 15 квітня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх суму з 7781 грн. 41 коп. до 2000 ( двох тисяч) грн.
В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:          О. В. Халаджи        
          І.В. Кішкіна

          О.А. Мірута