ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10855/21	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1127/21 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Дячук С.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 вересня 2021 року, повний текст якого складено 10 вересня 2021 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/10855/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ:
В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача.
Позов обґрунтовано тим, що 25 травня 2019 року між сторонами укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_3 . На даний час дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач не надає у добровільному порядку допомоги на утримання доньки. У зв”язку з необхідністю догляду за малолітньою дитиною позивачка не працює, перебуває на обліку в Тернопільському РУСНЗ та отримує щомісячну одноразову допомогу у розмірі 860,00 грн, у звязку із чим перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 вересня 2021 позов задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від у сіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. 
В задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання скасувати та прийняти рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. Вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини та матері своєї дитини, так як є здоровим, працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань та на утриманні дітей не має.
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 вересня 2021 року — без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу колишній дружині. На момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 був звільнений з роботи, що підтверджується копією трудової книжки. Крім цього, у відповідача є проблеми із здоров`ям, наявний ряд обмежень щодо трудової діяльності.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду лише в цій частині.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Сампару Н.М., яка доводи апеляційної скарги підтримала, представника ОСОБА_2 - адвоката Дячук С.Н., яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила та вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що з 25 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №1177 від 256 грудня 2019 року та №636 від 19 липня 2019 року, виданих Підгороднянською сільською радо Тернопільського району Тернопільської області, донька ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази фінансової можливості ОСОБА_2 для надання матеріальної допомоги на утримання позивачки.
При цьому суд першої інстанції встановив, що відповідач працює та розмір його заробітку становить за період з 14.04.201 року по 30.06.2021 року 16 345, 45 грн., з якої після утримання податків та зборів до виплати визначена сума 13 158, 09 грн.
При вирішенні цих позовних вимог суд прийняв до уваги усні пояснення представника відповідача, що станом на день ухвалення судового рішення відповідач звільнений з роботи. Також суд врахував наявні відомості про поганий стан здоров”я відповідача та заборону роботи біля води, вогню, на висоті, механізмів, що рухаються.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки до досягнення дитиною 3-х річного віку, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення в цій частині нового судового рішення.
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
З врахуванням встановлених судом обставин та наявних у справі доказів суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.
На час пред”явлення даного позову відповідач мав постійне місце роботи та стабільний заробіток, а саме працював на посаді слюсара із складання металевих конструкцій у ТОВ “Тіерра”, що підтверджується копією його трудової книжки та довідкою про розмір його заробітку за період квітень-червень 2021 року.
Подаючи 23.07.2021 року відзив на позовну заяву, 17.08.2021 року заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України та заперечуючи проти стягнення аліментів на утримання дружини відповідач вказував, що у випадку стягнення таких аліментів він не матиме засобів для власного життя. А вже 25.08.2021 року відповідач був звільнений з роботи за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України.
Колегія суддів вважає, що наведені обставини та підстави звільнення відповідача з роботи свідчать про його намір уникнути надання матеріального утримання позивачці до досягнення їх спільною дитиною 3-х річного віку.
Відповідач не має на утриманні інших осіб, його доводи про необхідність частково утримувати батька ОСОБА_4 , 1975 року народження, та повнолітнього брата, є голослівними та не заслуговують на увагу. Стан здоров”я відповідача дозволяє йому працювати з врахуванням певних обмежень. Крім цього, з поданих ним документів щодо стану здоров”я не вбачається, що він змушений витрачати певні кошти у зв”язку із наявними у нього хворобами, придбавати певні медикаменти чи проходити платне лікування, реабілітацію, тощо.
Крім цього, сплата аліментів на утримання дружини є обмеженою в часі, лише з моменту пред”явлення позову до досягнення дитиною 3-х річного віку, що у даній справі складатиме 1 рік 6 місяців, а саме з 18.06.2021 року до 18.12.2022 року.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 3-х річного віку, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 вересня 2021 року — скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання — задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 3-х річного віку, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 .
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 8 листопада 2021 року.

Головуюча 
Судді