УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/9/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 31 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                                 головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Борисюка Р.М.
Григорусь Н.Й.
при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Житомирі справу № 285/9/21
за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 (треті особи: приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович,  ОСОБА_3 ) про визнання договору дарування квартири недійсним 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   
на рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. у м.Новоград-Волинський,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 27.12.2012. В обґрунтування позову зазначила, що при укладанні договору вважала, що дарує частину квартири за умови, що відповідач буде доглядати її та надавати матеріальну підтримку, оскільки позивач є непрацездатною та хворою людиною, інших доходів окрім пенсії не має. Але ОСОБА_2 такі обов`язки належним чином не виконував, отже договори дарування укладений під впливом помилки. 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що вона досі зареєстрована та проживає у спірній квартирі, реальні наслідки укладення правочину не настали, вона не має іншого житла, є особою з інвалідністю першої групи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Встановлено, що 27.12.2012 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування. Співвласницею іншої Ѕ частини квартири є ОСОБА_3 .
Згідно пунктів 9, 11 договору дарування сторони обізнані про значення і умови договору, його наслідки, дійсність намірів на його укладення, а також, що він не є фіктивним та удаваним правочином, розуміють безоплатність договору, дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення будь-яких дій майнового або немайнового характеру.
Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст.203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину.
Відповідно до положень ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 
Як роз`яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Висновок МСЕК про встановлення ОСОБА_1 інвалідності першої групи і потребу у сторонньому догляді наданий 09.04.2021 року, через вісім з половиною років після укладення оспорюваного договору. Посилання на те, що Ѕ частина квартири не була передана обдарованому спростовується змістом укладеного між сторонами 01.11.2013 договору оренди, за яким ОСОБА_1 (орендар) проживає в квартирі ОСОБА_2 , (орендодавця).
Оскільки позивачка не довела, що її волевиявлення на укладення договору дарування не було вільним і що вона помилялась щодо природи правочину суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                Судді: