ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2021 року           справа №360/837/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року (повне судове рішення складено 19 травня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/837/21 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури, в якій просила:
-  визнати протиправними дії Луганської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 27.03.2020 по 31.12.2020 включно відповідно до положень статті 81 Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 (далі – Закон № 1697-VII);
- зобов`язати Луганську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити позивачу плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 по 31.12.2020, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону № 1697-VII, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період;
- зобов`язати Луганську обласну прокуратуру виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 27.03.2020 по день фактичного розрахунку із компенсацією втрати частини доходів (індексацією) у зв`язку з порушенням.  
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 28.05.2013 до 31.12.2020 працювала в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах.
Наказом виконувача обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 2038к  позивача звільнено з посади прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з 31.12.2020.
За приписами статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур згідно з додатками 1-3. 
На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур здійснюється відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»).
03.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Офісу Генерального прокурора та Луганської обласної прокуратури із заявою про здійснення перерахунку її заробітної плати.
За інформаціями Луганської обласної прокуратури від 10.02.2021 за № 21-36вих21 та Офісу Генерального прокурора від 12.02.2021 №21-333вих-21 підстави для перерахунку заробітної плати позивачу відсутні.
16.02.2020 позивач повторно звернулась до Луганської обласної прокуратури із заявою про здійснення перерахунку її заробітної плати, але відповідачем на цей час не надано відповідь.
Також отримано інформацію про посадовий оклад ОСОБА_1 за період роботи з 06.09.2017 по 31.12.2020, який становить 5660 гривень.
Позивач вважала відмову відповідача протиправною, оскільки бездіяльністю Луганської обласної прокуратури порушено право власності позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої частиною третьою статті. 81 Закону України «Про прокуратуру», статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позивач вважала, що з 27.03.2020 на підставі рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6р/2020 посадовий оклад має становити не 5660 грн, а обчислюватись відповідно до положень статті 81 Закону № 1697-VII.
Отже, заробітна плата складається з посадового окладу, місячної премії, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення в праці та індексації.
Виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2020, розмір посадового окладу позивача має становити: 2102 грн. х 15 = 31530 грн.
На думку позивача, неотримана заробітна плата позивача у період з 27.03.2020 по 31.12.2020 становить 236 525 грн.:  березень 2020 року (за 3 доби) - 3695 грн., квітень 2020 року - 25 870 грн., травень 2020 року - 25 870 грн., червень2020 року - 25 870 грн., липень 2020 року - 25 870 грн., серпень 2020 року - 25 870 грн., вересень 2020 року - 25 870 грн., жовтень 2020 року - 25 870 грн., листопад 2020 року - 25 870 грн., грудень 2020 року – 25 870 грн, яку просила виплатити.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практичні ті самі доводи, якими мотитвовано позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) є громадянином України, що підтверджується копією паспорта, карткою фізичної особи-платника податків, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.20-22).
Позивач з 28.05.2013 до 31.12.2020 працювала в органах прокуратури України на різних прокурорсько - слідчих посадах, зокрема, з 08.09.2016 на посаді прокурора у Сєвєродонецькій місцевій прокуратурі Луганської області, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.17-18).
Наказом виконувача обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 2038к  позивача звільнено з посади прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з 31.12.2020 (а.с.19, 50).
03.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Офісу Генерального прокурора та Луганської обласної прокуратури із заявами про здійснення перерахунку її заробітної плати з 01.07.2015 по 31.12.2020 з урахуванням рішення Конституційного Суду від 26.03.2020 № 6-р/2020 (а.с. 25).
Згідно з листів Луганської обласної прокуратури від 10.02.2021 за № 21-36вих21 та Офісу Генерального прокурора від 12.02.2021 №21-333вих-21 підстав для перерахунку заробітної плати відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII позивачу немає, за період роботи в прокуратурі посадовий оклад встановлений у таких розмірах: з 01.07.2015 по 31.08.2015 - 1314 грн, з 01.09.2015 по 12.10.2015 – 1378 грн, з 13.10.2015 по 0.11.2015 – 1379 грн, з 01.12.2015 по 14.12.2015 – 1724 грн, з 15.12.2015 по 05.09.2017 – 2048 грн, з 06.09.2017 по 31.12.2020 – 5660 грн (а.с.23, 26-28).
Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті заробітної плати за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII, звернулась до суду з цим адміністративним позовом. 

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зважає на таке.
Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII.
Відповідно до частини 1 статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Згідно з частиною 3 статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 7 статті 81 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно частина 9 статті 81 Закону № 1697-VII, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною 1 статті 89 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.
Статтею 90 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
Відповідно до статті 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Пунктами 1, 2, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів. <…>, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці.
Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 14.03.2018 у справі № 825/575/16, від 21.03.2018 у справі № 817/548/16, від 31.01.2018 у справі № 810/1304/16 та від 26.04.2019 у справі № 802/634/16-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, позивачу нараховувалась заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Отже, правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 26.03.2020.
Щодо оцінки правовідносин у сфері проходження публічної служби між позивачем та відповідачем з 26.03.2020.
Так, Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі – Закон № 113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Так, у частині 1 статті 7 Закону № 1697-VІІ слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно на «обласні» та «окружні», а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.
Отже, статтею 15 Закону № 1697-VІІ зазначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону № 113-ІХ).
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Також, пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ передбачено, що день початку роботи обласних прокуратур та окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».
Закон № 113-ІХ неконституційним не був визнаний.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнена з посади прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на підставі наказу Луганської обласної прокуратури від 31.12.2020 № 2038к.
Отже, станом на час звільнення позивача з посади прокурора місцевої прокуратури та на момент звернення останнього до Луганської обласної прокуратури із заявою про перерахунок заробітної плати, рішення Генерального прокурора про початок роботи окружних прокуратур прийнято не було.
Крім того, диспозиція статті 81 Закону № 1697-VІІ (станом на час внесення змін 19.09.2019) стосується Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, а відтак, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур.
З огляду на вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку та виплаті заробітної плати відповідно до пункту 3 частини 1 статті 81 Закону № 1697-VII та статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням посадового окладу у розмірі 31 530 грн. з 01.01.2020, діяв правомірно та в межах чинного законодавства.
Отже, заробітна плата позивача за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 нарахована та виплачена згідно постанови від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», враховуючи зміни внесені Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці прокурорів» від 30.08.2017 № 657.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в справі № 360/837/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 09 листопада 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          Т. Г. Гаврищук 

                                                                                          А. А. Блохін