КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                          Апеляційне провадження № 22-ц/824/12954/2021
                                                                                                                        Справа 756/3935/20
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
27 жовтня 2021 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
            суддів                          Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Яценко Н.О. в м. Київ у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В березні 2020 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення коштів. 
Посилалась на те, що в грудні 2019 року сім`я ОСОБА_4 звернулася до ПП «Успіх» та ФОП ОСОБА_3 з проханням надати їм інформаційно-посередницькі послуги, пов`язані з пошуком й придбанням у власність об`єкта нерухомості - трикімнатної квартири в Оболонському районі м. Києва вартістю з оформленням у сумі, еквівалентній 65000 доларів США, 08 листопада 2019 року між фірмою «Успіх» та ОСОБА_4 було укладено договір-зобов`язання, та ОСОБА_4 вніс аванс в розмірі 5000 грн. В подальшому сім`єю ОСОБА_4 було вирішено придбати об`єкт нерухомості на ОСОБА_1 , в зв`язку з чим 07 грудня 2019 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір-зобов`язання про оплату посередницьких послуг № 1, за умовами якого позивач, названа виконавцем, зобов`язувалася надати відповідачу, названій замовником, інформацію та консультації в сфері нерухомості при купівлі замовником об`єкта нерухомості (квартири) за адресою АДРЕСА_1 , а виконавець зобов`язувалася придбати зазначений об`єкт нерухомості за 1524000 грн., що еквівалентно 63500 доларів США, не пізніше 23 лютого 2020 року. Крім того, за вказаним договором замовник брала на себе обов`язки вчасно з`являтися на підписання договору купівлі-продажу у встановлене місце, сплатити виконавцю за надання інформаційно-посередницьких послуг 2,5 % від вартості об`єкта нерухомості квартири, що складає 38112 грн. до нотаріального підписання договору купівлі-продажу за вищезазначений об`єкт нерухомості, у випадку несвоєчасної сплати вищевказаної суми замовник зобов`язався сплатити виконавцю штраф в розмірі 3 % від даної суми за кожен день прострочення.
07 грудня 2019 року сім`єю ОСОБА_4 та сім`єю ОСОБА_6 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири за вказаною адресою, за умовами якого сторони зобов`язалися у строк до 29 лютого 2020 року включно укласти основний договір купівлі-продажу квартири за ціною 1516380 грн., що еквівалентно 63500 доларів США.
17 лютого 2020 року між продавцями квартири ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 
24 лютого 2020 року представник позивача направив ОСОБА_1 повідомлення, в якому просив відповідача сплатити згідно договору до 29 лютого 2020 року суму 38112 грн., однак це і подальші звернення залишились без реагування.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 38112 грн., з яких аванс 5000 грн., внесених ОСОБА_4 на ПП «Успіх», зарахувати за ФОП ОСОБА_3 за надані послуги за договором-зобов`язанням про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року та 34767,60 грн. штрафу за період прострочення виконання обов`язку зі сплати послуг за вказаним договором з 18 лютого 2020 року по 23 березня 2020 року, всього 67879,60 грн., покласти на відповідача судові витрати.
 
Відповідач ОСОБА_1 в серпні 2020 року звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору. 
Посилалась на те, що за загальним змістом договору на ФОП ОСОБА_3 як виконавця покладається лише один обов`язок - надати їй як замовнику інформацію і консультації у галузі нерухомості при купівлі замовником об`єкта нерухомості (квартири) без будь-якої конкретизації, у чому ці послуги полягають, яка саме інформація і консультації повинні надаватись, і яким чином це буде сприяти досягненню її мети як покупця квартири, водночас, умови договору не містять будь-якої майнової відповідальності виконавця у випадку порушення ним умов договору. Крім того, на ОСОБА_1 за договором покладається обов`язок придбати об`єкт нерухомості (квартиру) за певною адресою, за певну ціну, та у певний строк. З огляду на те, що придбання квартири повинно відбуватися у третіх осіб, які не є сторонами договору, і тому не були зобов`язані на момент укладення договору відчужити ОСОБА_1 об`єкт нерухомості саме на таких умовах, які зазначені у договорі, в цій частині договір містить ризики невиконання, яке буде наслідком поведінки третьої особи, але формально за умовами договору відповідальність за це покладена особисто на неї.
Вважала, що відповідальність за несвоєчасну сплату по договору у розмірі 3 % за день затримки є явно неспівмірною з можливими наслідками невиконання договору для ФОП ОСОБА_3 як виконавця, оскільки закон передбачає відповідальність за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання у розмірі 3 % річних згідно вимог ст. 625 ЦК України. З огляду на це, умови договору в цій частині є вочевидь несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, договір є недійсним в частині її зобов`язань придбати об`єкт нерухомості за вказаною адресою та ціною не пізніше 29 лютого 2020 року та сплатити виконавцю штраф у розмірі 3 % від даної суми за кожний день прострочення. Водночас, визнання договору недійсним в частині її зобов`язань придбати об`єкт нерухомості (квартиру) має наслідком недійсність договору в цілому, оскільки ця частина договору є істотною умовою, необхідною для укладання договору в цілому.
На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним з моменту укладення договір-зобов`язання про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року позов ФОП ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти за надані послуги за договором-зобов`язанням про надання посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року в розмірі 33112 грн. та штраф за прострочення виконання обов`язку зі сплати послуг в розмірі 16556 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити, поклавши на ФОП ОСОБА_3 судові витрати.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд взагалі не з`ясував, чи виконала ФОП ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором, в той час як вона повністю ухилилась від їх виконання, і ОСОБА_1 була вимушена самостійно вирішувати з продавцями всі питання щодо придбання у них квартири. За результатами нібито виконання договору сторони не склали і не підписали акт виконаних послуг із зазначенням переліку виконаних послуг, більше того, ФОП ОСОБА_3 навіть не пропонувала такий акт підписати. В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_3 повідомив суду про те, що остання нібито виконала ряд послуг, з виконанням частини яких вона не погоджується, а частина охоплює дії, які можуть бути виконані виключно продавцями і тому не можуть бути предметом договору між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Зазначала, що суд не надав оцінки доводам ОСОБА_1 про невідповідність умов договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів», згідно ст. 18 якого виконавець не повинен включати у договори зі споживачем умови які є несправедливими, та повторно наводила доводи зустрічного позову щодо підстав для визнання недійсним договору-зобов`язання про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року.
 
Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
 
20 жовтня 2021 року від позивача ФОП ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечувала доводи апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Задовольняючи частково позов ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 33112 грн. за надані послуги та 16556 грн. штрафу за прострочення виконання обов`язку за цим договором та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір-зобов?язання від 07 грудня 2019 року про оплату інформаційно-посередницьких послуг № 1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в межах заявлених вимог не встановлено, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», як і не встановлено несправедливих умов для замовника, а навпаки, придбавши квартиру, ОСОБА_1 не розрахувалася з ФОП ОСОБА_3 за надані нею інформаційно-посередницькі послуги.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як встановлено судом, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності за КВЕД: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 68.31 Агентства нерухомості (а. с. 13).
08 листопада 2019 року фірма «Успіх» в особі ОСОБА_11 (виконавець) та ОСОБА_4 (замовник) уклали договір-зобов`язання, за умовами якого обов`язком виконавця є підібрати замовнику і надати інформацію в сфері нерухомості по об`єктам нерухомості в строк з 08 листопада 2019 року по 08 березня 2020 року; характеристика об`єкта: загальна корисна площа за згодою, житлова площа за згодою, кількість кімнат: 3 в Оболонському районі, етаж за згодою; підготувати перевірку об`єкта і підготувати оформлення договору купівлі-продажу. Додаткові умови: вартість квартири повинна бути з оформленням еквівалентна 65000 доларів США. Обов`язки замовника: вчасно з`являтися на перегляди об`єктів, що пропонуються, сплатити фірмі «Успіх» комісійні в розмірі 5 % від вартості об`єкта після пошуку і оформлення документів об`єктів; у випадку придбання замовником об`єкта через іншу фірму, або використання та передачі інформації іншим особам він зобов`язується сплатити фірмі «Успіх» суму в розмірі 5 % від вартості об`єкта. Замовник вносить виконавцю в рахунок комісійних суму в розмірі 5000 грн., що еквівалентно 200 доларів США (а. с. 21).
07 грудня 2019 р. ФОП ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11 , та ОСОБА_1 уклали договір-зобов`язання про оплату посередницьких послуг, за умовами якого виконавець зобов`язаний надати замовнику інформацію і консультації у сфері нерухомості при придбанні замовником об`єкта нерухомості (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 . Замовник зобов`язується придбати об`єкт нерухомості (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 за 1524000 грн., що еквівалентно 63500 доларів США, не пізніше 29 лютого 2020 року; вчасно з`явитися на підписання договору купівлі-продажу в установлене місце; сплатити виконавцю за надання інформаційно-посередницьких послуг 2,5 % від вартості об`єкта нерухомості (квартири), що складає суму в розмірі 38112 грн., еквівалент 1588 доларів США, до нотаріального підписання договору купівлі-продажу на вищевказаний об`єкт нерухомості; у випадку несвоєчасної сплати вищевказаної суми замовник виплачує виконавцеві штраф в розмірі 3 % від даної суми за кожен день прострочки (а. с. 22).
07 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язуються у строк до 29 лютого 2020 року включно укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим попереднім договором. Сторони домовилися, що істотними умовами основного договору будуть такі: продаж зазначеної квартири буде вчинено за ціною 1516380 грн., що становить суму, еквівалентну 63500 доларам США; кошти в рахунок сплати вартості квартири підлягають сплаті покупцем в повному обсязі в день укладення основного договору; для укладення основного договору продавці зобов`язуються мати у наявності та пред`явити покупцю наступні документи: правоустановчий документ на квартиру, технічний паспорт на квартиру, інформаційну довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації; довідки про відсутність заборгованості по квартплаті та комунальних платежах, в тому числі довідки про відсутність заборгованості за тепло,- енергопостачання, холодне та гаряче водопостачання; висновок про ринкову вартість квартири, наданий суб`єктом оціночної діяльності; паспорти та довідки про присвоєння податкового номера.
За невиконання умов цього договору з вини покупця, покупець несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 47760 грн., що становить суму, еквівалентну 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору. Цей штраф вважається сплаченим за рахунок того, що вказана сума залишається у продавців з платежу, внесеного в якості авансу. За невиконання умов цього договору з вини продавців, продавці несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 47760 грн., що становить суму, еквівалентну 2000 доларів США на дату укладення цього договору. Сума зазначеного штрафу виплачується ними на користь покупця одночасно із поверненням покупцю авансу не пізніше одного календарного дня від дати, зазначеної в п. 1 цього договору, в розмірі 47760 грн., що становить суму, еквівалентну 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (а. с. 24 - 25).
На а. с. 26 знаходиться копія заяви ОСОБА_1 на ім`я приватного нотаріуса Щербак Т.В. , за змістом якої ОСОБА_1 запрошувала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 для укладення договору купівлі-продажу квартири до приватного нотаріуса Щербак Т.В. на 13 лютого 2020 року о 10:00.
На звороті а. с. 26, а. с. 27 знаходиться повідомлення приватного нотаріуса Щербак Т.В. на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про передачу їм заяви ОСОБА_1 .
На а. с. 28 знаходиться довідка приватного нотаріуса Щербак Т.В. на ім`я ОСОБА_1 про те, що станом на 13 лютого 2020 року о 10:00 до приміщення приватного нотаріуса з`явилася покупець ОСОБА_1 та перебувала до 11:00 години. О 10:55 до приміщення приватного нотаріуса з`явилася продавець ОСОБА_9 та повідомила, що у нотаріуса Щербак Т.В. підписувати договір купівлі-продажу відмовляється і вона, і інші продавці; інші продавці не з`явилися.
14 лютого 2020 року засновником АН «Успіх» ОСОБА_11 направлено повідомлення на адресу ОСОБА_4 щодо його наміру придбавати квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 29).
24 лютого 2020 року та повторно 02 березня 2020 року ОСОБА_11 за довіреністю від ОСОБА_3 направлено повідомлення на адресу ОСОБА_1 про те, що 17 лютого 2020 року нею у нотаріуса ОСОБА_13 було оформлено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вважаючи, що всі зобов`язання по договору-зобов`язанню про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року виконано. просив до 29 лютого 2020 року виплатити суму 38112 грн. або перерахувати їх на рахунок ФОП ОСОБА_3 , у разі невиконання фінансових зобов`язань вони будуть змушені звертатися до суду (а. с. 30, 32).
На а. с. 35 - 37 знаходиться інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рябіковою А.А. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2020 року.
На а. с. 84 знаходиться роздруковане фото перегляду квартири, створене 22 листопада 2019 року, з назвою «Фото перегляд квартири з Зебо».
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
 
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами  договору  є  умови  про  предмет договору, умови,  що визначені законом як  істотні  або  є  необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до п. 3, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
 
Відповідно до ч. 1, 2, п. 3, 5 ч. 3, ч. 4, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
 
В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 викладено правовий висновок, підтриманий в подальшому постановою Верховного Суду від 17 травня 2021 року в справі № 367/5215/19 (провадження № 61-210св21) у справі за позовом споживача про визнання недійсним договору про надання послуг, згідно якого  на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
 
Під час апеляційного перегляду цієї справи апеляційний суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
 
Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними (постанова Верховного Суду від 20 серпня 2021 року в справі № 751/1710/17, провадження № 61-36993св18).
 
Із доказів, наявних в матеріалах справи, встановлено, що сторони при укладенні договору-зобов?язання про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а після підписання договору, у випадку незгоди з певними умовами, ОСОБА_1 не ініціювала питання внесення змін до договору або розірвання договору до моменту їх повного споживання, а після надання представником ФОП ОСОБА_3 послуг скористалася ними, за наслідками чого нею 17 лютого 2020 року нею було придбано бажаний об`єкт нерухомості, обумовлений в оспорюваному нею договорі.
 
Зазначені обставини доводами апеляційної скарги не спростовані. 
 
Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги про нез?ясування судом першої інстанції виконання ФОП ОСОБА_3 своїх обов`язків за договором № 1 від 07 грудня 2019 року, відхилення аргументів ОСОБА_1 щодо доказів відсутності наданих ФОП ОСОБА_3 послуг за договором.
 
Так, зокрема, судом першої інстанції встановлено, що підтвердженням надання відповідачу послуг за вказаним договором-зобов`язанням за посередництвом позивача в особі її представника ОСОБА_11 стало те, що 07 грудня 2019 року між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони зобов?язалися у строк до 29 лютого 2020 року включно укласти основний договір купівлі-продажу на умовах, які відповідають умовам купівлі-продажу, визначеним договором № 1 від 07 грудня 2019 року.
 
Крім того, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в результаті споживання послуг ОСОБА_11 позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 досягнуто позитивного результату у вигляді придбання нерухомості, яка відповідає характеристикам, обумовленим сторонами справи в оспорюваному договорі.
 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що частина нібито наданих представниками ФОП ОСОБА_11 послуг може бути виконана виключно продавцями нерухомості, або суб`єктами оціночної діяльності, а відтак наведені послуги не можуть бути предметом договору між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з огляду на те, що ОСОБА_1 не доведено виконання цих дій іншою стороною, зокрема представниками продавців квартири, а отже надані ФОП ОСОБА_3 послуги в тому числі в інтересах продавців, виконання яких доводами апеляційної скарги не спростоване, або організація надання цих послуг третіми особами (суб`єктами оціночної діяльності) було необхідним для укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а отже і для ОСОБА_1 як її покупця.
 
Доводи апеляційної скарги в частині оцінки послуг ФОП ОСОБА_3 як посередника з точки зору їх необхідності і доцільності, а також в частині самостійного вирішення ОСОБА_1 всіх питань з продавцями щодо придбання у них квартири є нічим не підтвердженими припущеннями та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд враховує, що згідно показань свідка ОСОБА_9 (одна з продавців квартири) вона вперше почала спілкуватися безпосередньо з ОСОБА_1 лише після того, як у свідка виникла конфліктна ситуація з представниками ФОП ОСОБА_3 внаслідок неправомірного, на думку свідка, отримання ними коштів в розмірі 300 доларів США за зняття з реєстрації її брата.
 
Наведені обставини спростовують доводи ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, наданому до суду першої інстанції (а. с. 51), що нею самостійно відшукано квартиру та укладено попередній договір з її власниками.
 
Доводи апеляційної скарги, що ФОП ОСОБА_3 не запропоновано ОСОБА_1 підписати акт наданих послуг (виконаних робіт) самі по собі не спростовують надання позивачем таких послуг та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що за загальним змістом договору № 1 від 07 грудня 2019 року на виконавця покладено лише один обов`язок - надати замовнику інформацію і консультації у сфері нерухомості при купівлі квартири без будь-якої конкретизації, у чому ці послуги полягають, яка саме інформація і консультації повинні надаватись, і яким чином це буде сприяти досягненню мети покупця квартири. Так, сторони договору не обмежені у ступені конкретизації прав та обов`язків, погоджених ними, і доводами апеляційної скарги наявність дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду замовника в даному випадку не обґрунтована.
 
Апеляційний суд враховує, що відсутність в оспорюваному договорі детальної конкретизації послуг, що надавалася виконавцем замовнику, не вплинула на зміст правовідносин сторін за цим договором та не стала перешкодою для споживання послуги замовником, оскільки остання в результаті цього досягла певного корисного для себе результату, а саме придбання бажаного об`єкта нерухомості.
 
Не спростовують висновків суду першої інстанції про відповідність оспорюваного договору вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не є доказами наявності дисбалансу договірних прав та обов`язків і несправедливості умов договору та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про відсутність в договорі умов про майнову відповідальність виконавця у випадку порушення нею своїх зобов`язань, з огляду на те, що відповідальність виконавця за порушення умов договору про надання послуг може визначатися не лише положеннями договору, а й загальними нормами цивільного законодавства, зокрема ст. 906 ЦК України.
 
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскільки на ОСОБА_1 за оспорюваним договором покладається обов`язок придбати квартиру у певний строк у третіх осіб, які не є сторонами даного договору, не зобов`язані відчужувати квартиру саме на таких умовах, які зазначені в договорі, то в цій частині договір містить ризики невиконання, що буде наслідком поведінки третьої особи.
 
За умовами розділу «Обов?язки замовника» договору-зобов?язання № 1 від 07 грудня 2019 року, замовник зобов`язаний придбати об`єкт нерухомості (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 за 1524000 грн., що еквівалентно 63500 доларів США, не пізніше 29 лютого 2020 року, та сплатити виконавцю за надання інформаційно-посередницьких послуг 2,5 % від вартості об`єкта нерухомості (квартири), що складає суму в розмірі 38112 грн., що еквівалентно 1588 доларів США, до нотаріального підписання договору купівлі-продажу на вищевказаний об`єкт нерухомості.
 
Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 511 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зобов`язання не створює обов`язків для третьої особи. 
 
Разом із тим, умови договору в цій частині підлягають оцінці лише у системному зв`язку з умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2019 року, укладеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з ОСОБА_1 в цей же день 07 грудня 2019 року, згідно умов якого сторони зобов`язуються у строк до 29 лютого 2020 року включно укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим попереднім договором; сторони домовилися, що істотними умовами основного договору будуть такі: продаж зазначеної квартири буде вчинено за ціною 1516380 грн., що становить суму, еквівалентну 63500 доларам США; кошти в рахунок сплати вартості квартири підлягають сплаті покупцем в повному обсязі в день укладення основного договору; за невиконання умов цього договору з вини продавців, продавці несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 47760 грн., що становить суму, еквівалентну 2000 доларів США на дату укладення цього договору; сума зазначеного штрафу виплачується ними на користь покупця одночасно із поверненням покупцю авансу не пізніше одного календарного дня від дати, зазначеної в п. 1 цього договору, в розмірі 47760 грн., що становить суму, еквівалентну 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (а. с. 24 - 25).
 
Таким чином, умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2019 року, укладеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з ОСОБА_1 щодо укладення основного договору на тих же умовах, в той же строк, щодо цього ж самого об`єкта нерухомості, зазначеного в договорі-зобов?язанні про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року, укладеного ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_3 , забезпечено виконання його умов з боку третіх осіб у вигляді штрафу на користь ОСОБА_1 , що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність ризику невиконання договору з підстав, які від неї не залежать.
 
Апеляційний суд враховує, що попередній договір купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2019 року, укладеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з ОСОБА_1 укладено за сприяння представників ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , яка зазначала, що цей договір укладено в офісі ріелторів з боку покупця.
 
Наведені обставини спростовують аргументи ОСОБА_1 про наявність дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача у договорі і не можуть вважатися підставою для визнання його недійсним в цій частині.
 
Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо очевидної неспівмірності відповідальності споживача за несвоєчасну оплату по договору в розмірі 3 % за день затримки з можливими наслідками невиконання договору для ФОП ОСОБА_3 як виконавця, враховуючи, що закон передбачає відповідальність за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання у розмірі 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України.
 
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
 
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
 Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
 
 Оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» не встановлено обмежень для неустойки у разі порушення зобов`язань самим споживачем, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в даному випадку не ґрунтуються на вимогах закону.
 
Разом із тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
 
З урахуванням наведених обставин та вимог закону судом першої інстанції правомірно зменшено розмір неустойки, передбачений договором № 1 від 07 грудня 2019 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 штраф в розмірі 16556 грн., що становить 50 % від суми за надані нею послуги.
 
За наявності правового механізму зменшення розміру неустойки, застосованого судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги про неспівмірність відповідальності споживача за договором у вигляді штрафу не є підставою для визнання договору недійсним в цій частині та відхиляються апеляційним судом.
 
Є неприйнятними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про введення її в оману представниками ФОП ОСОБА_3 при укладанні договору, оскільки недійсність договору, укладеного під впливом обману, врегульовано ст. 230 ЦК України і є самостійною підставою позову про визнання договору недійсним, однак такі підстави позову в суді першої інстанції позивачем за зустрічним позовом не заявлялись і не були предметом його оцінки.
 
Крім того, оцінюючи підставність зустрічного позову в цілому, апеляційний суд враховує, що оскільки станом на момент пред`явлення зустрічного позову послуги, надані ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_1 , були повністю нею спожиті у встановлений договором строк і внаслідок цього отримано корисний результат, це об`єктивно унеможливлювало наявність будь-яких актуальних ризиків невиконання договору внаслідок ймовірних дій третіх осіб, неповноти його умов, на що вона посилалася у зустрічному позові, а у випадку вчасної сплати вартості послуг замовником - і застосування до неї штрафних санкцій.
 
Оспорюючи договір № 1 від 07 грудня 2019 року, ОСОБА_1 усвідомлювала зазначені обставини, відтак її дії в цій частині не можуть вважатися добросовісними.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що доводами апеляційної скарги не спростовано висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову в частині зарахування авансу 5000 грн., внесених ОСОБА_4 на ПП «Успіх» за ФОП ОСОБА_3 за надані послуги за договором-зобов`язанням про оплату посередницьких послуг № 1 від 07 грудня 2019 року, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ст. 16 ЦК України.
 
Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову також не оскаржене, а відтак не є предметом апеляційного перегляду.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
            Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року залишити без змін.
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
            
            Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                 Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                                        Яворський М.А.