Ухвала
 
25 жовтня 2021 року
місто Київ
 
справа № 755/32512/14-ц
провадження № 61-16584ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвали Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та від 11 грудня 2020 року, які постановлені суддею Пікуль А. А.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Спір, що вирішувався судами
Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова»)у грудні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому, з урахування збільшення позовних вимог, просило стягнути заборгованість у розмірі 21 428, 25 грн, визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між ОСОБА_1 та ТОВ «Новобудова».
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 21 428, 00 грн.
В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Новобудова» відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року залишено без змін.
Після ухвалення судом першої інстанції рішення ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами.
Результати попереднього розгляду заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами
Зокрема, ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року (провадження № 61-174св18), у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі № 755/32512/14-ц відмовлено.
ОСОБА_1 31 серпня 2017 року звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
Ухвалами Верховного Суду від 26 квітня 2019 року та від 06 серпня 2019 року (провадження № 61-7511ск19) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі № 755/32512/14-ц залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року (провадження № 11289ск20) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 рокута постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року залишено без розгляду з тих підстав, що заявник не звернулася із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку.
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами на підставі частини четвертої статті 394 Ц ПК України.
Стислий виклад позиції заявника та короткий зміст судових рішень за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 у цьому провадженні
ОСОБА_1 у жовтні 2021 року повторно звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року за нововиявленими обставинами. У наведеній заяві міститься процесуальна вимога про поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки про обставини, які, на переконання заявника, є нововиявленими, ОСОБА_1 дізналася 07 вересня 2020 року.
Заява обґрунтовувалася тим, що Київський апеляційній суд, постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року, порушив чинне законодавство, оскільки ОСОБА_1 вимог про перегляд ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року до апеляційного суду не заявляла, а тому таке рішення апеляційного суду є нікчемним правочином, а заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року є не розглянутою та не вирішеною судом, що, на думку заявника, є нововиявленою обставиною. Також зазначає, що постанова Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року ухвалена неповноважним судом. Про зазначені обставини заявник дізналася 07 вересня 2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 11 грудня 2020 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року залишено без розгляду.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що обставини, наведені ОСОБА_1 , як нововиявлені, а саме постановлення апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року та неповноважний склад суду апеляційної інстанції, не є за своїм змістом нововиявленими обставинами, оскільки були відомі заявнику станом на 23 червня 2020 року. Відповідно доводи, що про наведені обставини ОСОБА_1 дізналася 07 вересня 2020 року, є неспроможними, тому відсутні підстави вважати причини пропуску заявником процесуального строку поважними.
ОСОБА_1 черговий раз 07 грудня 2020 року звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтовувалася доводами, що є аналогічними тим, які викладені у заяві, поданій у жовтні 2020 року. Додатково заявник зазначила, що попередні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року не можуть вважатися вирішеними, оскільки стосуються іншої справи за іншим унікальним номером.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 грудня 2020 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року залишено без розгляду.
Суд апеляційної інстанції, здійснюючи оцінку доводів заявника щодо наявності нововиявлених обставин для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, констатував, що наведені обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки такі обставини були відомі ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції. За наведених обставини суд апеляційної інстанції зробив висновок, що відсутні підстави вважати, що строк на подання заяви пропущено заявником за наявності поважних причин.
Доводи заявника, що попередньо подані заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року за нововиявленими обставинами не вирішено, оскільки ухвали, постановлені за наслідками розгляду цих заяв, стосуються інших справ за іншим унікальним номером, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки наведені доводи спростовано відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, під час перевірки якого за пошуком справи № 755/32512/14-ц встановлено наявність судових рішень у цій справі щодо вирішення раніше поданих ОСОБА_1 заяв про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просять скасувати ухвали Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та від 11 грудня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що, на переконання заявника, не мав місце пропуск процесуального строку на подання заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, натомість наявний факт підроблення оскаржуваних ухвал внаслідок суддівського шахрайства, про що свідчить, зокрема, ухвалення цих рішень з унікальним номером та номером провадження іншого суду.
У заявах про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник визначила такі обставини, зокрема, порушення під час ухвалення постанови від 23 червня 2020 року вимог частини першої статті 381 та пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, тобто ухвалення рішення, яке не перебачено законом, відповідно, яке є нікчемним та недійсним; заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами не вирішена, по суті судами не розглянута. Тобто, наведені обставини, на переконання заявника, є нововиявленими.
На думку заявника, суддя суду апеляційної інстанції Пікуль А. А., зловживаючи службовим становищем, перешкоджає перегляду постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року. Оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлено у справі з унікальним номером та номером провадження іншого суду, тобто ухвали складено стосовно інших проваджень.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Такий висновок суд зробив з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Також підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що переглядається.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Необхідною ознакою нововиявленої обставини, що визначена пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що суд, рішення якого переглядається, врахував або посилався на судове рішення, яке у подальшому було скасовано.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінка доводів касаційної скарги
На переконання заявника, нововиявленими обставинами є:
- порушення під час ухвалення постанови від 23 червня 2020 року вимог частини першої статті 381 та пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, тобто ухвалення рішення, яке не перебачено законом, яке є нікчемним та недійсним; 
- заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами судами не вирішена, не розглянути по суті;
- постанова Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року ухвалена неповноважним судом;
- попередні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року не можуть вважатися вирішеними, оскільки стосуються іншої справи за іншим унікальним номером.
Верховний Суд в оцінці наведених обставин погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що такі не є нововиявленими відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, тобто не відповідають критеріям, які визначають обставини як нововиявлені.
Зокрема, порядок ухвалення судового рішення, відповідність його змісту вимогам процесуального закону не може характеризуватися нововиявленою обставиною у ситуації, коли особа приймала участь у розгляді справи, була присутньою у судовому засіданні, скористалася своїм процесуальним правом на касаційне оскарження наведеного рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , зокрема, на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року відмовлено.
Інші наведені ОСОБА_1 обставини є такими, що були відомі заявнику на час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції від 23 червня 2020 року, зокрема щодо складу суду та наявності процесуального права заявити відвід під час розгляду справи.
За наведених обставини суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені ОСОБА_1 обставини для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року не є нововиявленими відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Щодо дотримання процесуального строку під час подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами
Суд під час вирішення питання про початок розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами має перевірити дотримання заявником вимог пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України.
Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України).
З метою встановлення судом дотримання заявником наведених вимоги суд має здійснити оцінку у сукупності перевірених документів, поданих заявником, на підтвердження часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування нововиявлених обставин.
Тобто у заяві особа має зазначити час, коли вона дізналася про існування нововиявлених обставини та навести подію, з якою пов`язаний факт обізнаності про такі обставини.
Наведення заявником дати, коли вона дізналася про існування нововиявлених обставин без належного обґрунтування та наведення обставин, за яких їй стало відомо про такі нововиявлені обставини, не свідчить про виконання заявником вимог пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України та зумовлює настання наслідків, передбачених частиною другою статті 126 ЦПК України.
За наведених обставини суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, зазначивши, що заявник не навела подій, з настанням яких вона 07 вересня 2020 року дізналася про існування нововиявлених обставин.
Доводи касаційної скарги, що відсутній факт пропуску процесуального строку на подання заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, спростовуються змістом ухвали Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року та ухвали Верховного Суду від 23 грудня 2020 року, відповідно до яких ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у жовтні 2020 року, тобто із пропуском тридцятиденного строку на подання такої заяви.
Доводи касаційної скарги, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлено у справі з унікальним номером та номером провадження іншого суду, тобто ухвали складено щодо інших проваджень, Верховний Суд визнає безпідставними, оскільки на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень наявні відомості, що у справі № 755/32512/14-ц ухвалено рішення від 11 грудня 2020 року та від 14 грудня 2020 року про виправлення описок в ухвалах Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та від 11 грудня 2020 року щодо зазначення номера справи та номера провадження.
Отже суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваних ухвал правильно зазначив про відсутність такої обов`язкової ознаки для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як наявність нових обставин, істотних для справи.
Відмовляючи у задоволенні заяв ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду апеляційної інстанції, апеляційний суд правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, зокрема встановлено пропуск строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвали Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та від 11 грудня 2020 рокуза заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            Г. І. Усик

                                                                                                            В. В. Яремко