ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 жовтня 2021 року           справа №200/2918/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 р. у справі №200/2918/21-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В., повний текст складено 22.06.2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, -

                                                        УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області про визнання бездіяльності протиправною задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області щодо не оприлюднення у формі відкритих даних розпорядження сільського голови Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 119 від 16.11.2020 року «Про тимчасове призупинення прийому дітей до Андріївського закладу дошкільної освіти «Сонечко» на веб-сайті Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області у встановлений законодавством строк (а.с. 73-76).
14 червня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, в якій позивач просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області судові витрати з правничою допомогою адвоката в сумі 10600,00 грн. (а.с. 79-81).
Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. (а.с. 102-103).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, просить скасувати додаткове рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розглянуті справи з аналогічними сторонами і подібним предметом спору не можуть бути обов`язковим критерієм для визнання обґрунтованим чи необґрунтованим розміру витрат в іншій справі. Суд у кожному конкретному випадку, оцінюючі подані докази, з урахуванням положень КАС України вирішує питання про відшкодування заявнику його витрат на правничу допомогу у відповідному розмірі. Також зазначає, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, виходячи з таких підстав. 
Згідно зі ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. №5076-VI (далі - Закон України №5076-VI) до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Колегія суддів звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.08.2020 р. по справі №810/3213/16.
Колегія суддів зазначає, що в підтвердження витрат на правову допомогу позивачем по справі було надано наступні докази:
- договір про надання правової допомоги від 10.03.2021 року між адвокатом Подоприголова В.Є. та Гіленка В.В.;
- додаток №1 до договору від 10.03.2021 року – тарифи вартості послуг;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2021 року за договором від 10.03.2021 року;
- квитанція №08/2/06-21 за договором від 10.03.2021 року на суму 10600,00 грн.;
- ордер на надання правничої допомоги б/н від 10.03.2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 10.03.2021 року, витрати на правничу допомогу складаються з:
- зустріч та усна консультація клієнта - 500,00 грн.;
- аналіз відомостей про факти, що можуть використовуватися як докази у справі - 600,00 грн.;
- складання проекту позовної заяви враховуючи практику Верховного Суду 3500,00 грн.;
- складання проекту відповіді на відзив на позовну заяву враховуючи практику Верховного Суду - 4000,00 грн.;
- складання проекту заяви про усунення недоліків позовних вимог 500,00 грн.;
- складання проекту заяви про виклик свідка 500,00 грн.;
- складання проекту заяви про надання доказів правничої допомоги 500,00 грн.;
- складання проекту заяви про ухвалення додаткового рішення 500,00 грн. (а.с. 84-92).
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.
Щодо консультації, аналізу відомостей, складання позовної заяви, відповіді на відзив, суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень (правова позиція Верховного Суду викладена у рішенні №800/369/17), вивчення обсягу фактичних даних, аналізу первинних документів, та складність складених процесуальних документів не є значним, тому суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.
Крім того, як вбачається з автоматизованої комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", позивачем було подано до Донецького окружного адміністративного суду більше 20 позовів до Андріївської сільської ради з аналогічними позовними вимогами (справи № 200/12158/20-а, №200/12278/20-а, № 200/12323/20-а, № 200/2642/21-а, №200/2643/21-а, №200/2644/21-а, №200/2645/21-а, № 200/2646/21-а, № 200/2647/21-а, №200/2648/21-а, №200/2649/21-а, № 200/2650/21-а, № 200/2835/21-а, №200/2839/21-а, №200/2917/21-а, № 200/2918/21-а, № 200/2921/21-а, №200/2964/21-а, №200/2966/21-а, №200/3017/21-а, № 200/3019/21-а, №200/3090/21-а, №200/3092/21-а).
Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004р. за №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Правом на звернення до суду за захистом особа наділена в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Тобто, умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб`єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
У свою чергу, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.
Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
При цьому, виходячи з наведених вище положень частини другої статті 55 Конституції України, особа-позивач на власний розсуд визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Водночас задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, при цьому така зміна відбувається з порушенням критеріїв правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, встановлених ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Слід зазначити, що за результатами розгляду справи, фактів порушення прав позивачем не доведено, а позивач посилається на формальне порушення закону.
Навіть задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною не відбулось будь яких змін щодо його прав та законних інтересів.
З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також, те, що справу віднесено до справ незначної складності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що понесені позивачем витрати в сумі 10600,00 грн. є не співмірними зі складністю справи, тому заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі необхідно зменшити до 500,00 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвокатом підлягає частковому задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 р. у справі № 200/2918/21-а - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021р. у справі № 200/2918/21-а - залишити без змін.
Постанова у повному обсязі складена 12 жовтня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з 12 жовтня 2021 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                                          Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                А.А. Блохін

                                                                                                                         А.В. Гайдар