ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року                                 
м. Харків
справа № 646/6626/20
провадження № 22-ц/818/3792/21
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Антонович А.А.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суд м. Харкова від 18 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Теслікової І.І. (повний текст рішення складений 18 березня 2021 року),
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів стягнутих ОСОБА_2 рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.03.2011 року у справі №2-2000/11 після уточнення якого просила збільшити розмір аліментів визначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.03.2011 року у справі №2-2000/11 та стягувати з відповідача ј частки від усіх видів заробітку (доходу)  відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття
В обґрунтування позову посилалась на те, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  17.03.2011 року рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №2-2000/11 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 18.01.2007 року і до повноліття дитини, за вирахуванням сплаченої суми у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень. ОСОБА_4 , проживає разом з позивачкою. Аліменти в розмірі 300 (триста) гривень, визначені вищезазначеним рішенням суду не забезпечують належного утримання дитини ОСОБА_2 інших дітей не має, придбав два автомобілі, що свідчить про те, що його матеріальний стан поліпшився. 
Рішенням Червонозаводського районного суд м. Харкова від 08 квітня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Змінено спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області та стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу)  відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили. 
Відкликано виконавчий лист № 2-564 із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова). Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_5 , правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Судове рішення мотивоване тим, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів. 
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_6 яка діє в інтересах ОСОБА_1 також звернулась з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Червонозаводського суду м. Харкова змінити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не застосував до спірних правовідносин закон, що підлягав застосуванню, а саме в супереч вимог ч.1 ст. 191 СК не зазначив у рішенні суду, що аліменти у зміненому розмірі присуджуються з дня пред`явлення позову. Помилкове зазначення судом про стягнення аліментів у зміненому розмірі суперечить вимогам Конституції України, ЦПК України та СК України. Постанова Верховного суду України на яку посилався місцевий суд, на час розгляду справи має рекомендаційний, а не обов`язковий характер. Тому рішення суду підлягає зміні в резолютивній частині із зазначенням про стягнення аліментів у зміненому розмірі з 10.11.2020 року. Також в апеляційній скарзі зазначено про помилковість рішення суду в частині відкликання виконавчого листа, оскільки на момент винесення рішення існує заборгованість по сплаті аліментів і його відкликання призведе до утруднення отримання заборгованості.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 376  ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає не повністю виходячи з наступного:
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо  від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються  у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав,  а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили, тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що збільшений розмір аліментів суд був зобов`язаний стягнути з моменту пред`явлення відповідного позову, а не постановлення судового рішення ( постанова ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 577/3972/16-ц).
Проте судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про наявність підстав для відкликати із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова) Виконавчий лист № 2-564, після набрання рішенням суду у дійсній справі законної сили.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені     Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Статтею 1 Закону №1404-VIII     визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені     Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього     Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього     Закону     підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 1 ч. 1     ст. 3 Закону № 1404-VIII     відповідно до цього     Закону     підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених     законом     випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених     законом     або міжнародним договором України.
Статтею 37 Закону №1404-VIII     визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього     Закону     заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене     статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених     Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність передбачених  ст. 37 Закону №1404-VIII     підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відкликання виконавчого листа № 2-564, після набрання рішенням суду у дійсній справі законної сили. 
Тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду - змінити шляхом виключення абзацу третього з резолютивної частини рішення, за змістом якого виконавчий лист № 2-564 відкликаний із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова), після набрання даним рішенням суду законної сили.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суд м. Харков від 18 березня 2021 року змінити.
Виключити з резолютивної частини рішення абзац третій наступного змісту « Виконавчий лист № 2-564 відкликати із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова), після набрання даним рішенням суду законної сили».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року. 

Головуючий                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                О.В. Маміна

                                                                               Н.П. Пилипчук