Окрема думка
судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
ОСОБА_1 
справа № 675/1148/18
провадження № 51-6075 км 20
30 листопада 2021 року колегія суддів Верховного Суду у складі головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 12018240150000135 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просив змінити ухвалу апеляційного суду та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 місяців.
За результатами касаційного розгляду касаційну скаргу засудженого було залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій відповідно до ч. 2 ст. 433 КК України скасовано та ухвалено звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, з підстави, зазначеної у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Свої висновки колегія суддів мотивувала тим, що під час касаційного розгляду встановлено, що на момент постановлення ухвали апеляційного суду від 27 травня 2021 року минуло 3 роки з часу вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку (13 квітня 2018 року), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. 
Однак з позицією колегії суддів у частині звільнення засудженого ОСОБА_4 саме від кримінальної відповідальності не погоджуюсь з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Згідно зі ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків, оскільки карається штрафом у розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та іншими покараннями, не пов`язаними з позбавленням волі. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
Системне тлумачення норм матеріального права свідчить про те, що у кримінальному законі визначено чіткі межі, з яких має рахуватися перебіг строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а саме з дня вчинення кримінального правопорушення і до моменту набрання вироком законної сили, тобто до закінчення строку на апеляційне оскарження або до постановлення ухвали суду апеляційної інстанції.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів установила, що станом на 27 травня 2021 року, тобто на день розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, минуло 3 роки, а отже, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився. При цьому жодних клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності сторона захисту під час апеляційного перегляду не заявляла.
З урахуванням наведеного, вважаю, що, оскільки ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінально каране діяння, то суд касаційної інстанції був позбавлений правових підстав для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності, оскільки у такому разі останній підлягає звільненню саме від кримінального покарання на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Суддя                                                                                                      ОСОБА_1