УХВАЛА

27 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/9510/21
адміністративне провадження № К/9901/36811/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд): 
судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів:                     Чиркіна С.М., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 380/9510/21 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними дії, щодо виплати та не проведення перерахунку щорічної допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених коштів;
- зобов`язати нарахувати та виплатити щорічну допомогу до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмір п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених коштів.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021, позов повернуто.
Причиною повернення позову стало те, що позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а наведені причини пропуску строку у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду суд були визнані неповажними.
Не погоджуючись із вищевказаними ухвалою та постановою, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив таке.
Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Так, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом у червні 2021 року та оспорює бездіяльність (відмову) відповідача щодо виплати йому грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту".
З оскаржуваних ухвали Львівського окружного адміністративного суду та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду видно, що позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України строку, а зазначені позивачем у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними та необґрунтованими.
Позивач, як причину пропуску строку звернення до суду з позовом вказує, що відповідно до виписки з карткового рахунку від 23.06.2021, де зазначено деталі транзакції, а саме безготівкове зарахування заробітної плати за квітень 2020 року у сумі 1390 гривень. Також вказує, що на момент зарахування (17.04.2020) не було відомо, що кошти в сумі 1390 гривень являються щорічною допомогою до 5 травня 2020 року учаснику бойових дій. Більше того, зараховані кошти на той момент, сприймались, як грошове забезпечення за місцем праці, а тому вважає, що перш ніж розглядати та оцінювати обізнаність у розмірі щорічної разової грошової виплати допомоги до 05 травня 2020 року, варто встановити, коли саме стало відомо про її нарахування. Вказує, що фактом про нарахування разової грошової допомоги до 5 травня потрібно вважати та обчислювати строк звернення до суду з 01.03.2021, а з 19.03.2021 по 01.04.2021 позивач був на лікарняному.
Суд бере до уваги, що спірна допомога є разовим щорічним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення та виплату допомоги, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання/неотримання виплати особою, якій призначена допомога, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати допомоги або за відсутності такої виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної допомоги, причин її невиплати звернулась до органу соціального захисту із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу соціального захисту відповіді на подану нею заяву.
Відповідно до частини 4 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня мають ветерани війни до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги; саме до вказаної дати зацікавлена особа повинна звернутися до відповідного суб`єкта владних повноважень щодо виплати їй разової грошової допомоги.
У разі невиплати спірної допомоги до вказаної дати, для такої особи розпочинається відлік шестимісячного строку звернення до суду із відповідним позовом.
При цьому отримання позивачем листа від органу соціального захисту у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо позивач без зволікань та протягом розумного строку не вчиняв активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру допомоги, своєчасність/несвоєчасність її виплати, перерахунку тощо.
Отже, отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Наведене узгоджується з правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позовна заява подана із пропуском встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з позовом та підлягає поверненню позивачу.
Також Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та повертаючи позов, правильно застосував положення пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.
Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 5 частини 1 статті 333 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 380/9510/21.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              С.М. Чиркін
                                                                                                              В.М. Шарапа