ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/21230/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Попікової О.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від                     11.10.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2021, повний текст якого складено 09.07.2021
у справі №910/21230/20 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом  Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
до   Громадської спілки    "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:   Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" 
про    розірвання договору та виселення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської спілки  "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю             м. Києва" (надалі - відповідач) за участі Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - третя особа) про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2152 від 29.02.2016 та виселення відповідача із нежитлових приміщень.

Пзов мотивовано посиланням на те, що наявні істотні порушення відповідачем умов договору, які полягають у  відсутності звіту про оцінку об`єкта оренди для продовження договору оренди та договору страхування. За таких обставин позивач посилаючись на п. 6.7. та 9.6. договору №2152 й просить суд про його розірвання та відповідно виселення відповідача з нежитлових приміщень.

Матеріально-правовою підставою позову позивач називає ст.ст. 525, 526, ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/21230/20 у задоволенні позову відмовлено.  

Суд виходи з необгурнтованості та нежоведеності позовних вимог. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/21230/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.    

          В обґрунтування вимог апеляційних скарг  скаржники посилаються  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,  неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник вазує на неправильне застосування судом ст. 651 Цивільного кодексу України, позаяк суд не врахував наявність істотних порушень з боку відповідача, які полягають у відсутності у останнього договору страхування та відсутності звіту про оцінку об`єкта оренди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи  між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи  між суддями  від 10.08.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Мартюк А.І. 

          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду  міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/21230/20. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 13.09.2021                      о  16:00 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.09.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі до 08.09.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. 
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021, у зв`язку з перебуванням суддів суддів Євсікова О.О. та Мартюк А.І., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21230/20.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 дану апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів та повідомлено учасників справи про розгляд справи в раніше призначеному судовому засіданні 13.09.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021   повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду на 11.10.2021 о 15:20 год. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.
          Явка представників учасників справи.
В судове засідання від 11.10.2021 з`явився представник позивача, відповідача та третьої особи. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.  
Відповідач у поданому відзиві зазначив, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. 

Третя особа не скористалася  своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України   та не надала суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України   не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.  

Преставник третьої особи у судовому засіданні від 11.01.2021 просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати. 

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України   та ч. 1 ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
29.02.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - орендодавець),  Громадської спілки  "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" (далі - орендар)  та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство-балансоутримувач) був укладений договір № 2152 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду за умовами якого орендодавець на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 08.12.2015  (протокол № 1) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт оренди, яке знаходиться за адресою: вул. Івана Франка,  будинок 36 літера Б, для розміщення громадської організації (надання соціальної допомоги інвалідам). 

Згідно п. 2.1. договору об`єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею: 40,00 кв.м у т.ч. цокольний поверх - 10,50 кв.м, 1 поверх - 29, 50 кв.м. (корисна площа), згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 29.02.2016 до 27.02.2019. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 6.7. договору при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Як зазначає позивач, листом від 04.02.2019 № 062/5/19-1128 Департамент проінформував Громадську спілку  "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" про необхідність надання звіту про оцінку об`єкта оренди. 

Водночас, позивач вказує, що станом на час звернення до суду з даним позовом, звіту про оцінку об`єкта оренди від Громадської спілки  "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" до Департаменту не надходило. 

Також, позивач зазначив, що згідно пункту 178 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020  орендодавці контролюють своєчасність укладення договорів страхування орендованого майна та у разі порушення орендарем обов`язку щодо укладення договору страхування повідомляють орендаря про розірвання договору оренди.

На виконання цієї вимоги листом  від  04.12.2020  № 062/05/19-7446 Департамент проінформував Громадську спілку "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" про необхідність застрахувати об`єкт оренди та надати до Департаменту договір страхування. 

Втім, позивач вказує, що станом на дату подачі даного позову відповідачем договір страхування об`єкта оренди також не надано.

Таким чином, звертаючись із даним позовом до суду, позивач просить про розірвання договору № 2152 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та виселення, з посиланням на невиконання Громадською спілкою "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" умов договору, що у відповідності до п. 6.7. договору може бути підставою для дострокового його розірвання у відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України. 

У поданих поясненнях третя особа також  зазначає, що договір оренди підлягає розірванню у зв`язку із допущенням відповідачем істотних порушень його умов.

Відповідач заперечує проти задоволення позову з посиланням на те, що обставини, на які вказує позивач у позовній заяві, як на підставу для розірвання договору та виселення Громадською спілкою "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" станом на момент звернення із даним позовом до суду  усунуті.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;  правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України,      статті 20 Господарського кодексу України  та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як встановлено судом вище, 29.02.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - орендодавець),  Громадської спілки  "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" (далі - орендар) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство-балансоутримувач) був укладений договір № 2152 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 29.02.2016 до 27.02.2019. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 9.7. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються відповідним договором, який є невід`ємною частиною цього договору. Невиконання орендарем підпункту 8.5. є підставою для відмови в продовженні терміну дії цього договору.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції позивач підтвердив, що даний договір є продовжений за мовчазною згодою сторін на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені спірним договором. Відповідач також визнав цю обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи те, що майно, яке є предметом даного договору, відноситься до комунального майна територіальної громади м. Києва, то до даних правовідносин застосовується і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За умовами ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх обов`язків та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до пункту 6.7. договору при невиконанні або порушенні однією із сторін умов договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відтак, в якості підстав, з якими позивач пов`язує можливість розірвання договору та як наслідок виселення Громадської спілки "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" з орендованого майна є: відсутність звіту про оцінку об`єкта оренди та відсутність договору страхування.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний лист Департаменту від 04.02.2019 за вих. № 062/5/19-1128 в якому Громадську спілку "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" проінформовано про необхідність направлення до 15.02.2019 до Департаменту комунальної власності м. Києва звіту про оцінку об`єкта оренди для підготовки на розгляд постійної комісії Київської міської ради з питань власності, питання продовження строку дії договору  оренди. На підставі рішення Комісії буде укладено договір оренди на новий термін.

Водночас, суд вказує, що доказів, які б свідчили про направлення даного листа на адресу Громадської спілки "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" в матеріалах справи не міститься. Разом з тим, відповідачем факт отримання листа від 04.02.2019 за вих. №  062/5/19-1128 не підтверджено.
Щодо доводів позивача про порушення відповідачем своїх обов`язків передбачених зокрема в п. 15.2 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, зокрема, не надання звіту про оцінку об`єкта (орендованого приміщення), то суд відзначає наступне.

Відповідач вказує, що завчасно до закінчення строку дії договору оренди, Громадською спілкою "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" почали вживатися необхідні заходи щодо продовження його строку.

Що стосується оцінки приміщення, то для її проведення відповідачу був необхідний актуальний (на момент оцінки) пакет документів від позивача/третьої особи, як власника приміщення, зокрема, технічного характеру (актуальна інформація (довідка) щодо об`єкта оцінки (приміщення), актуальний план будинку та орендованого приміщення, інше).

Як про це зазначає відповідач, з огляду на те, що довгий час за усним запитом вказані документи Громадській спілці "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" отримати не вдалося, 08.02.2019 представником (бухгалтером) відповідача наручно було надано запит третій особі за вих. № 6 з проханням надати необхідний пакет документів для проведення оцінки приміщення, копія вказаного запиту з відміткою про його отримання наявний в матеріалах справи.

В подальшому, після отримання необхідного пакету документів, Громадською спілкою "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" було проведено оцінку орендованого приміщення та отримано відповідний акт оцінки.

З огляду на що разом із супровідним листом за вих. № 7 від 25.02.2019 акт оцінки орендованого приміщення, разом з іншими документами необхідними для продовження договору оренди, було надано позивачу. 

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до вхідного штампу, що міститься на листі № 7 від 25.02.2019, означені вище документи позивачем були отримані 27.02.2019.

Відтак, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості доводів відповідача про виконання ним обов`язку щодо надання звіту про оцінку орендованого приміщення у 2019 році. 

При цьому судом враховано, що необхідні документи були надані відповідачем із запізненням від встановленого тримісячного строку. 
З цього приводу суд зауважує, що відповідно до п. 15.2. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, якщо пропозиція орендаря щодо зміни істотних умов договору оренди стосується продовження договору на новий строк, орендар також подає, не пізніше ніж за 3 місяці до дати закінчення договору, звіт про оцінку об`єкта оренди та клопотання про здійснення його рецензії. Відновлення пропущеного тримісячного строку можливе за рішенням Постійної комісії.

Враховуючи те що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відмову Постійної комісії в продовженні строку відповідачу в подачі документів чи інші негативні наслідки від такого прострочення протягом наступних двох років, обґрунтування позивачем позовних вимог вказаною обставиною, на думку колегії суддів, правомірно відхилено судом, як істотне порушення відповідачем умов договору, що могло б слугувати підставою для розірвання спірного договору.

Що стосується доводів позивача щодо відсутності договору страхування, то суд вказує наступне. 

В матеріалах справи  міститься лист Департаменту  від 04.12.2020 за        вих. №062/05-19-7446 в якому останній просив Громадську спілку "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" до 07.12.2020 здійснити організаційно-правові дії щодо страхування орендованого майна на новий термін та надати до Департаменту комунальної власності м. Києва копію договору страхування, з копією документу, що підтверджує оплату орендарем  (страхувальником) страхових внесків, враховуючи те, що договір страхування не був оновлений.

Відповідач визнає, що однією з умов договору оренди був обов`язок Громадської спілки "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю                  м. Києва" укласти договір страхування орендованого майна (приміщення) з відповідним попереднім встановленням його балансової вартості.

Також, відповідач визнав, що у встановлені договором строки не забезпечив страхування орендованого приміщення виключно у зв`язку з катастрофічним недофінансуванням громадських організацій інвалідів міста Києва та, відповідно й відповідача - Координаційну раду громадських організацій інвалідів м. Києва. На підтвердження тяжкого фінансового становища відповідачем було надано додаток до наказу Департаменту соціальної політики виконавчого органу  Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.03.2021 №57 розподіл плану асигнувань щодо фінансової політики громадських об`єднань осіб з інвалідністю з якого вбачається, що Громадській спілці "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" розподілено 83,11 тис. грн на 2021 рік.

Як про це вказує відповідач, та що у свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ним отримано вимогу позивача (третьої особи) від 05.02.2021 за вих. № 062/15/1/03-574 про укладення договору страхування, в якій вказувалося про необхідність до 22.02.2021 застрахувати об`єкт оренди на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" та надання останньому копії договору страхування (страхового полісу) з доказом сплати страхового платежу. 

У вказаній вимозі позивач також вказав, що у разі її невиконання у встановлений термін, останній буде вимушений звернутися до суду про розірвання договору оренди та виселення.

Відповідач зазначає, що тримав постійний зв`язок з позивачем та    третьою особою з метою належного виконання вимоги та досудового врегулювання спору.

Про що вказує відповідач та що у свою чергу встановлено судом, 22.02.2021 позивачем (третьою особою) було надано Громадській спілці "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" довідку                        №062/15/1/13-798 про об`єкт оцінки вул. Івана Франка, 36 літер Б, якою зокрема, було визначено залишкову балансову вартість будинку, в якому знаходиться об`єкт у розмірі 1 297 540,91 грн та відповідно об`єкту оренди. Копія означеної довідки міститься в матеріалах справи.

Відтак, відповідач відзначає, що наявність вартості об`єкта оренди дала йому змогу невідкладно звернутися до страхової організації з метою укладення договору страхування.

23.02.2021, на наступний день після отримання вищевказаної довідки, Громадською спілкою "Координаційна рада організацій осіб з інвалідністю м. Києва" було укладено договір страхування об`єкту оренди з АТ СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" № 207.04.0020.21, копія якого міститься в матеріалах справи. Також в матеріалах справи наявні докази сплати страхового платежу - копія квитанції  № 0.0.2028378522.1 від 23.02.2021 на суму 353,60 грн. 

При цьому, відповідач вказує, що копію договору страхування від 23.02.2021 №207.04.0020.21 та докази сплати страхового платежу від 23.02.2021 було невідкладно надано позивачу та третій особі.

Що стосується наданої позивачем довідки від 19.02.2021 №062/2183 в якій зазначено про відсутність станом на 19.02.2021 договору страхування нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м за адресою: м. Київ, вул. І.Франка, 36, літ Б, то суд першої інстанції правомірно відзначив,  що станом на 19.02.2021 не могло бути відомостей про наявність такого договору, оскільки, він був укладений 23.02.2021, про що відповідачем невідкладно було повідомлено позивача та третю особу.

Крім того, заслуговує на увагу те, що позивачем та третьою особою факт отримання копії договору страхування від 23.02.2021 та доказів сплати страхового платежу станом від 23.02.2021 не заперечується, інформації, яка б свідчила про протилежне суду не представлено.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом              (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до   статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні положення щодо можливості розірвання договору за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду також містяться у ч. 3 ст. 653 ЦК України та ч. 4 ст. 188 ГК України.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, приписи ст. 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Наведена правова позиція щодо застосування норм ст. 651 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 30.01.2018 у справі              № 908/491/17.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. 

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 924/522/17.

Суд зазначає, що вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням  другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.".

Відтак, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, обставини, які названі позивачем не доведені та не підтвердженні належними та допустимим доказами.

Позивачем не наведено жодного обґрунтування в чому саме полягає завдана йому шкода, який її розмір, який причинно-наслідковий зв`язок існує між такою шкодою та порушеннями умов договору оренди, або хоча б того, яким саме чином позивач зазнав такої шкоди.

Відтак, порушення на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог фактично були усунуті зокрема, й під час розгляду даної справи.

Зважаючи на викладене, позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору № 2152 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та відповідно виселення відповідача з орендованого майна, не доведено наявність обставин (істотних порушень), з якими закон пов`язує можливість розірвання такого договору відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України. Відтак, у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та виселення правомірно відмовлено судом першої інстанції. 
Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють посилання викладені ним у суді пешої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції    зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.
Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою  ст. 276 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до  ст. 129 ГПК України  та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на    скаржника.
         Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/21230/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
          
          Повний текст постанови суду складено та підписано - 01.11.2021, після виходу судді Попікової О.В. з лікарняного.  

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                О.В. Попікова