Постанова 
Іменем України
 
26 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 344/4056/18
провадження № 51-1139 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_7 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018090010000500, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Тисменичани Надвірнянського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання речових доказів у провадженні.  
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, 06 лютого 2018 року, близько 11 год,  перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час вживання спиртних напоїв разом з ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з останнім, реалізуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, із застосуванням ножа, завдала ОСОБА_6 один удар у життєву важливу ділянку тіла – грудну клітину зліва, спричинивши, зокрема, колоту-різану рану на передній поверхні грудної клітки, яка ускладнилась гемопневмотораксом та відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 113 від 27 березня 2018 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння. Проте, виконавши всі дії для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 не довела його з причин, які не залежали від її волі та покинула місце вчинення злочину, а потерпілому ОСОБА_6 було надано медичну допомогу.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону,неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність тапризначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації перебігу судового засідання 22 грудня 2020 року, що є безумовною підставою для скасування судових рішень. Вважає, що судами як першої так і апеляційної інстанцій, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , покладено неналежні та недопустимі докази. Також зазначає про відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих. Посилається на невідповідність вироку положенням ст. 374 КПК України та вимогам законності і обґрунтованості. Вважає, що всі наведені порушення, про які він зазначав у апеляційній скарзі, всупереч вимогам КПК України, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу сторони захисту і просив її задовольнити.  
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважав, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.  
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє вироки щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши всі надані доказистороною обвинувачення, належно їх оцінивши, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності – з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом саме в закінченому замаху на умисне вбивство, тобто в протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин, які виклав у вироку.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.
В основу вироку місцевий суд поклав показання: засудженої ОСОБА_7 щодо події 06 лютого 2018 року; потерпілого ОСОБА_6 ; свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Суд дійшов висновку про належність, достовірність і допустимість доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, які містяться в: протоколах огляду місця події від 06 лютого 2018 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинення кримінального правопорушення від 06 лютого 2018 року; висновків експерта № 163 від 09 лютого 2018 року, № 167 від 27 лютого 2018 року, № 166 від 21 лютого 2018 року, № 169 від 22 лютого 2018 року, №165 від 20 лютого 2018 року, № 164 від 20 лютого 2018, № 44 від 13 березня 2018 року, № 43 від 01 березня 2018 року, № 113 від 27 березня 2018 року, № 52 від 22 березня 2018 року.
Вирок суду першої інстанції є законним та відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим. 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження також було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, так і стосовно відсутності в кримінальному провадженні істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнули би за собою безумовне скасування судових рішень. 
Не встановлено таких процесуальних порушень і касаційним судом, оскільки усім доводам, викладеним, зокрема, в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд надав вичерпні та вмотивовані відповіді. 
Твердження захисника про необхідність скасування судових рішень у зв`язку з не встановленням достатніх доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, правильність встановлення яких підтвердив суд апеляційної інстанції. Також цей суд спростував посилання сторони захисту стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених, на його думку, у кримінальному провадженні органами досудового розслідування при проведенні досудового слідства, збиранні й дослідженні доказів, а також при їх оцінці місцевим та апеляційним судами. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційних скарг, зокрема і сторони захисту, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Що стосуються доводів касаційної скарги захисника щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації перебігу судового засідання суду першої інстанції від 22 грудня 2020 року, як на безумовну підставу для скасування судових рішень, то вони є надуманими та спростовуються матеріалами кримінального провадження. 
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК Українивідсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню унаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання від 22 грудня 2020 року перебіг фіксувався у журналі судового засідання (т. 3, а.к.п.245-246). Крім того, на виконання ухвали Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року, місцевим судом було направлено архівну копію технічного носія інформації перебігу судового засідання від 22 грудня 2020 року.
Також є необґрунтованими твердження касаційної скарги захисника щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні.
Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування 06 лютого 2018 року начальником відділення СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області було винесено постанову про призначення групи слідчих. Захисником ОСОБА_11 , яка діяла в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , при виконанні вимог статей 290-293 КПК України, було отримано обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, зауважень саме з приводу відсутності постанови про призначення групи слідчих не надходило (т.1, а.к.п. 10). Так само не надходило заяв і клопотань щодо не відкриття чи відсутності постанови про призначення групи слідчих від захисників під час судового розгляду кримінального провадження як в суді першої так і апеляційної інстанцій. 
Крім того, прокурором, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, надіслано копію постанови від 06 лютого 2018 року про призначення групи слідчих, як на спростування доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо участі в апеляційному перегляді вироку суду першої інстанції прокурора, який не включений в групу прокурорів, то вони, на думку колегії суддів, є неспроможними, з огляду на положення ч. 4 ст. 36 КПК України, оскільки у судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня.
Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень у даному кримінальному провадженні не встановлено, а тому в задоволенні  касаційних вимог захисника слід відмовити.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3