ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" вересня 2021 р.           Справа№ 910/262/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06.09.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 (повний текст складено 29.04.2021)
у справі №910/262/21 (суддя Зеленіна Н.І.)
за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради
до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
про визнання укладеним договору,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, відповідач) про визнання укладеним договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016 між КП «Теплоенерго» та АТ «НАК «Нафтогаз України» у редакції, запропонованій позивачем.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач як постачальник природного газу, визначений  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII, та позивач є учасниками процедури врегулювання заборгованості згідно з  вказаним Законом, а отже укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ між позивачем та відповідачем є обов`язковим в силу вимог даного Закону, однак відповідач ухиляється від укладання відповідного правочину та не наводить належних підстав для відмови в його укладанні. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради задоволено повністю.
Визнано укладеним договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016 між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у запропонованій Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради редакції, складеній на основі затвердженої Кабінетом Міністрів України типової форми.
Приймаючи вказане рішення, суд зазначив, що укладення договору про реструктуризацію заборгованості із позивачем є обов`язковим для відповідача в силу положень норм чинного законодавства України, а саме Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 19.05.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач послався на обставини, аналогічні висловленим під час розгляду справи судом першої інстанції та зазначив, що враховуючи те, що заборгованість позивача за договором купівлі-продажу виникла перед постачальником природного газу ПАТ «Дніпрогаз» за договором №7809/21/124478 від 22.09.2011, а не перед АТ НАК «Нафтогаз України» та її дочірньою компанією «Газ України», вказана заборгованість не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених статтями 5, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», про що відповідач і повідомив позивача листом вих. №26/4-21973/1.2-20 від 23.06.2020.
У тексті апеляційної скарги міститься також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 15.07.2021, зазначає наступне:
- АТ НАК «Нафтогаз України», як належний правонаступник ПАТ «Дніпрогаз», перейняв усі правомочності продавця, що випливали з первісного договору №7809/21/124478 від 22.09.2011 купівлі-продажу природного газу, ще задовго до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», а відповідно до абз.8 статті 1 зазначеного Закону АТ НАК «Нафтогаз України» є постачальником природного газу в розумінні цього Закону, відтак, є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону;
- відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №910/174/18, від 28.03.2019 у справі №922/1001/18, від 02.10.2018 у справі №910/397/18, відмова від укладення обов`язкового в силу Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» договору реструктуризації повинна бути обґрунтована і не може суперечити дотриманим іншою стороною умовам, визначеним, зокрема, у статтях 1, 3, 5 зазначеного Закону.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №910/262/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/262/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
31.05.2021 матеріали справи №910/262/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 залишено без руху. Роз`яснено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 3  153, 00 грн.
23.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №0000019089 від 16.06.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 у розмірі 3153,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 27.07.2021, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, клопотань.
У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 26.07.2021 по 20.08.2021 відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3077/21 від 23.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 справу №910/262/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю., розгляд справи №910/262/21 призначено на 06.09.2021.
У судовому засіданні 06.09.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 06.09.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив їх відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

03.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою №1251 «Щодо реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ» з метою участі у процедурі врегулювання заборгованості, передбаченої Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»,  в тому числі за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016, та укладення договорів реструктуризації.
Відповідач відмовився від укладання вказаного договору, листом №26/4-1973/1.2-20 від 23.06.2020 повернув без підписання проекти договорів про реструктуризацію заборгованості та надання місцевої гарантії та повідомив, що заборгованість, яка обліковується за договором переведення боргу від 24.10.2016 №14/9114/16 та набута АТ НАК «Нафтогаз України» за договором про відступлення права вимоги від 26.10.2012 №9814/21/133405, а також заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю заборгованість, не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених статтями 5, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», у зв`язку з тим, що така заборгованість виникла з договірних відносин між ПАТ «Дніпрогаз», яке було постачальником природного газу.
Спір у даній справі виник внаслідок того, що за твердженнями позивача АТ «НАК «Нафтогаз України» безпідставно відмовилося підписати договір про реструктуризацію, чим порушило права та інтереси позивача. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
30.11.2016 набув чинності  Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Статтею 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93  затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до пункту 4 якого, формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.
З метою участі у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до      Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» позивач звернувся з заявами від 22.06.2017 №1500 та від 29.08.2017 №1684 до Мінрегіону про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі - Реєстр).
Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.09.2017 №237 позивача як теплопостачальне підприємство з основним видом господарської діяльності «виробництво, транспортування та постачання теплової енергії» було включено до Реєстру із обсягом кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в сумі 592  358  884,70 грн та обсягом нарахувань зі  сплати неустойки (штрафу, пені), інших фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду на заборгованість  за спожитий природний газ, електричну та теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилась на    1 липня 2016 року на сукупну суму 288  046  340,80 грн.
Відповідно до доданих до заяв про включення позивача до Реєстру від      22.06.2017 №1500 та  від 29.08.2017 №1684 актів звірки взаємних розрахунків  та довідки «Про обсяги та структуру кредиторської заборгованості» до кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», віднесена заборгованість позивача перед відповідачем, яка обліковується за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016 по договору      купівлі - продажу природного газу №7809/21/124478 від 22.09.2011 та становить: 20  228  537,07 грн (непогашена станом на 31 грудня 2016 року заборгованість за спожитий газ, використаний  станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової енергії); 10  108  851,81 грн (сума присуджених на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області 26.05.2015 у справі №904/2740/15 фінансових санкцій, пов`язаних з виконанням зазначеного договору купівлі - продажу природного газу).
Відповідно до актів звіряння розрахунків від 23.03.2020, 31.03.2020 та станом на 30.09.2020 сума заборгованості, яка обліковується за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016 щодо договору  купівлі - продажу природного газу №7809/21/124478 від 22.09.2011 на час розгляду справи становила: 968  530,06 грн - основний борг; 10  108  851,80 грн - борг по штрафних та фінансових санкціях.
Згідно частини 4  статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації.
Відповідно до вказаної норми закону Дніпровська міська рада прийняла рішення від 23.10.2019 №10/49 «Про погодження та гарантування реструктуризації заборгованості  за спожитий природний газ КП «Теплоенерго» та підписання відповідного договору про надання місцевої гарантії».
Керуючись  статтею 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.06.2020 №1251 «Щодо реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ» з метою участі у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі за договором №14/9114/16 про переведення боргу від 24.10.2016, та укладення договорів реструктуризації.
До заяви були додані, зокрема, підписаний з боку позивача та підписаний (погоджений) уповноваженим представником органу місцевого самоврядування проект договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за формою відповідно до Типового договору, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222, графік погашення заборгованості (додаток до договору); повідомлення про включення до Реєстру; акт звіряння розрахунків, підписаний обома сторонами; рішення Дніпровської міської ради від 23.10.2019 №10/49.
Відповідно до строків, визначених частиною 8  статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідач повинен був розглянути пропозицію та укласти з КП «Теплоенерго» договір про реструктуризацію протягом 10 календарних днів.
Однак, відповідач відмовився від укладання вказаного договору, листом №26/4-1973/1.2-20 від 23.06.2020 повернув без підписання проекти договорів про реструктуризацію заборгованості та надання місцевої гарантії та повідомив, що заборгованість, яка обліковується за договором переведення боргу від 24.10.2016 №14/9114/16 та набута АТ НАК «Нафтогаз України» за договором про відступлення права вимоги від 26.10.2012 №9814/21/133405, а також заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю заборгованість, не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених статтями 5, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» у зв`язку з тим, що така заборгованість виникла з договірних відносин між ПАТ «Дніпрогаз», яке було постачальником природного газу.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2012 у справі №36/5005/1788/2012 стягнуто з Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» заборгованість за договором №7809/21/124478 від 22.09.2011 (листопад-грудень 2011 року), у розмірі 66    076    850,94 грн, з яких 65 824 971,32 грн основного боргу,    66 639,15 грн інфляційних втрат, 63 201,13 грн пені, 122 039,34 грн 3% річних.
26.10.2012 між ПАТ «Дніпрогаз» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було укладено договір про відступлення права вимоги №9814/21/133405, відповідно до умов якого первісний кредитор (ПАТ «Дніпрогаз») передає, а новий кредитор (ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора МКП «Дніпропетровські МТМ» за договором купівлі-продажу природного газу №7809/21/124478 у сумі 65 362 483,23 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області 26.05.2015 у справі №904/2740/15, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.07.2015, за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за неналежне виконання рішення суду від 10.04.2012 у справі №36/5005/1788/2012, стягнуто з Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» витрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 6 836 137,83грн та 3% річних у розмірі 3 272 713,98 грн.
24.10.2016 між НАК «Нафтогаз України» (кредитор»), КП «Дніпровські міські теплові мережі» (первісний боржник) та КП «Теплоенерго» (новий боржник) укладено договір №14/9114/16, відповідно до умов якого, за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором №7809/21/124478 від 22.09.2011, за яким кредитор став кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги №9814/21/133405 від 26.10.2012, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.
У пункті 2.1. договору №14/9114/16 сторони погодили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення договору дорівнює 30    410    468,88 грн, у тому числі 20    228    537,07 грн - основна заборгованість, 3    272    713,98 грн - 3% річних, 6    836    137,73 грн - інфляційні витрати, 73    080,00 грн - судові витрати згідно рішення суду у справі №904/2740/15.
Частина 3 статті 179 Господарського кодексу України  визначає, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів - господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є спеціальним законом, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 
Вказаним законом прямо передбачено обов`язок відповідача - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав всі необхідні дії для укладання договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ, передбачені  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а саме: позивача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; позивачем отримано від органу місцевого самоврядування погодження та гарантії виконання ним зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості; проект договору про реструктуризацію заборгованості складено у відповідності до Типового договору, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222, заборгованість, яка включена у спірний договір, відповідає вимогам  Закону №1730, що також підтверджено рішеннями судів, а сума за договором підтверджена актом звіряння між позивачем та відповідачем.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як постачальник природного газу, визначений  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», та позивач є учасниками процедури врегулювання заборгованості згідно з  Законом №1730, а отже укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ між ними є обов`язковим в силу вимог  названого Закону.
Заборгованість позивача за договором №7809/21/124478 від 22.09.2011, право вимоги якої було відступлено відповідачу згідно з договором №9814/21/133405 від 26.10.2012, є кредиторською заборгованістю перед постачальником природного газу, та відповідає вимогам  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Доводи скаржника про те, що відповідач не був продавцем за первісним договором купівлі-продажу природного газу №7809/21/124478 від 22.09.2011 жодним чином не впливають на можливість застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до даних правовідносин, адже сфера дії даного Закону не перебуває у залежності від суб`єкта господарювання, який продав відповідні енергоносії, оскільки за змістом статті 2 цього Закону незалежно від суб`єкта господарювання, який продавав відповідні енергоносії та іншого набувача - суб`єкта господарювання за угодою відступлення права вимоги за договором поставки енергоносіїв, дія даного Закону поширюється на всі відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії.
Вказане узгоджується з правою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 02.10.2018 у справі №910/397/18 та від 26.06.2018 у справі №904/2776/13.
Крім того, у відповідності до положень частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 25.04.2018 у справі №2-н-148/09, від 30.11.2020 у справі №905/164/15 та від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.
Так, заміна кредитора у договорі №7809/21/124478 від 22.09.2011 відбулася внаслідок укладеного між ПАТ «Дніпрогаз» (первісний кредитор) та відповідачем (новий кредитор) договору №9814/21/133405 від 26.10.2012 про відступлення права вимоги.  
Таким чином, відповідач, як правонаступник ПАТ «Дніпрогаз», перейняв усі правомочності продавця, що випливали з договору №7809/21/124478 від 22.09.2011 купівлі-продажу природного газу, а також є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення частини 8 статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не дотримано строків щодо надання відповіді на заяву позивача №1251 від 03.06.2020 «Щодо реструктуризації заборгованості з спожитий природний газ».  
У силу норм статей 179, 184 Господарського кодексу України, частини 8 статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та постанови КМУ від 19.10.2018 №867 укладення даного виду договору є обов`язком для сторін.  
Аналогічні висновки висвітлені в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №910/18112/19, відповідно до яких: «Компанії не надано права відмови від укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, а всі розбіжності повинні узгоджуватись відповідно до вимог статті 181 ГК України, з урахуванням строків, зазначених у частині восьмій статті 5 Закону №1730».
Крім того, відповідно до висновків, висловлених Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №910/174/18, від 28.03.2019 у справі №922/1001/18 та від 02.10.2018 у справі №910/397/18, відмова від укладення обов`язкового в силу Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» договору реструктуризації, повинна бути обґрунтована і не може суперечити дотриманим іншою стороною умовам, визначеним, зокрема, статтями 1, 3, 5 зазначеного Закону. У протилежному випадку така відмова буде вважатися протиправною.
Колегією суддів встановлено, що вимоги частини 7 статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дотримано, адже запропонований позивачем договір відповідає затвердженій КМУ типовій формі, а також дотримано вимоги абз.12 частини 1 статті 1, частини 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та позивач відповідає терміну «учасник процедури врегулювання заборгованості» згідно цього Закону.  
Вказані обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» інтересів позивача, оскільки скаржник без належних на те підстав залишив пропозицію підприємства із врегулювання шляхом реструктуризації існуючої за договором переведення боргу від 24.10.2016 №14/9114/16 заборгованості без задоволення. 
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення статей 75-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.   

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/262/21 залишити без змін.
Матеріали справи №910/262/21 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 04.10.2021 після виходу з відпустки судді Шаптали Є.Ю.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                І.М. Скрипка