Єдиний унікальний номер 234/19739/19 
Номер провадження 22-ц/804/2939/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів в складі:

судді-доповідача      Никифоряка Л.П.
суддів       Гапонова А.В., Новікової Г.В., 
за участі секретаря судового засідання   Ротар Я.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут  справу що виникла з цивільних правовідносин за  позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подана апеляційна скарга Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року (головуючий у суді 1 інстанції Чернобай А.О.), –
В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 19 листопада 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» - Банк виклало вимоги про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 33 615,06доларів США та 45 461,78грн, що утворилася станом на 11 грудня 2013 року, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 21 060,13доларів США та 16 724,66грн; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом 8 543,68доларів США та 9 827,25грн; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором складає 3 636,77доларів США та 3 209,87грн; сума штрафів за порушення обов`язків передбачених пунктами 4.3.2 - 4.3.6 Кредитного договору 374,48доларів США та сума штрафів за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 15 700,00грн.  
Існування таких вимог Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку боржника зобов`язань взятих на підставі кредитного договору укладеного 10 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 № 5378937  – Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 37 448,00доларів США до 10 травня 2014 року; та додаткових угод укладених між Банком та ОСОБА_1 з метою рефінансування основної заборгованості. 
В якості забезпечення позичальником виконання кредитних зобов`язань Банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого останній поручився перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі і прийняв зобов`язання відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. 

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2021 року позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 залишено без розгляду /а.с.208/.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Суд зробив висновок про те, що підтверджені обставини з приводу неналежного виконання з боку позичальника взятого на себе зобов`язання однак позивачем пропущено строк позовної давності. 

В апеляційній скарзі позивач висловив вимогу скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування скарги заявник посилався на порушення судом норм процесуального та матеріального права, вказуючи що Банком не пропущено строк на звернення до суду, оскільки первинно було подано позов у 2013 році з дотриманням строків звернення до суду. 
Інший довід апеляційної скарги зводився до того, що строк позовної давності пропущено через початок бойових дій та втрату судового провадження по вині суду на розгляді у якого перебувала справа та який не передав її за підсудністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника Банку та представника відповідача, за відсутності ОСОБА_1 повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

05 жовтня 2007року ОСОБА_1 та Банк уклали кредитний договір №5378937, за умовами якого позичальник погодився на отримання кредиту в розмірі 37 448,00доларів США, який зобов`язався повернути до 10 травня 2014року /надалі Кредитний договір з додатками  а.с.17-21, 22-24/.

10 червня 2009року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 8145544, за умовами якої внесено зміни в графік повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами /а.с.24-26/.

02 жовтня 2010року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 8129636, за умовами якої позичальнику надано другий транш кредиту 25014,06грн в розмірі рівному частині заборгованості що утворилася за основним договором /а.с.26-28/.

25 листопада 2010року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 10037768, за умовами якої позичальнику надано другий транш кредиту 16 724,66грн, в розмірі рівному частині заборгованості що утворилася за основним договором /а.с. 29-31/.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором забезпечено договором поруки укладеним 10 травня 2007року між Банком та ОСОБА_2 за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань та несе солідарну відповідальність разом з позичальником за неналежне виконання умов Кредитного договору / а.с.34-37,38-39/. 

04 березня 2014року Центрально-міським районним судом м. Макіївка відкрито провадження у справі №270/7580/13-ц та справу було призначено до розгляду на 25 березня 2014 року /а.с.60/.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер /а.с.123/.

Згідно виписки по рахунку за договором № 537937 останнє погашення  ОСОБА_1 кредиту та відсотків здійснювалося 01 грудня 2010 року/т.2 а.с.123-176/

У даній справі сторони не заперечували обставин укладення договору на умовах визначених в Кредитному договорі і обставин щодо фактичного отримання позичальником коштів, також не були предметом оскарження обставини щодо неналежного виконання позичальником умов договору та наявності заборгованості за договором, з огляду на що ці обставини не можуть бути предметом перевірки в апеляційному порядку. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції  визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права. 

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Кредитного договору в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру кредиту, строку виконання зобов`язання за договором,  процентну ставку і порядок погашення кредитної заборгованості.
Суд вважає що отримання кредитних коштів та користування ними охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач, оскільки згідно Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та погашав заборгованість, останнє погашення здійснено 01 грудня 2010 року. 
Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та дійшовши висновку про наявність заборгованості, суд апеляційної інстанції погоджується із розрахунком наведеним судом першої інстанції. 
Разом з тим, вірний висновок суду першої інстанції з приводу того, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення чинного законодавства щодо позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Чинним законодавством статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, та правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором охоплюються дією саме цієї статті. 
Із матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся з позовом до відповідачів в 2013 році та 04 березня 2014 року Центрально-міським районним судом м. Макіївка відкрито провадження у справі №270/7580/13-ц та цивільну справу було призначено до розгляду 25 березня 2014 року, однак спір судом не було вирішено та рішення у справі не прийнято. 
За конкретних обставин цієї справи вбачається, що Банк в подальшому проявив інтерес до правовідносин щодо погашення  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором тільки в 2019році. 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Враховуючи те, що Банком на зазначено причин щодо неможливості звернення до суду за захистом порушених прав через невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в період часу з березня 2014року по 2019рік, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ключові аргументи, висунуті заявником в апеляційній скарзі про те, що розгляд позовних вимог поза межами строків позовної давності не міг бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля, і не міг задовольнити вимогу законності. 
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України та відмовити в позовних вимогах з цих підстав, встановивши, що позивачем строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, при цьому судом враховано ключові аргументи відповідача з приводу застосування строків позовної давності, висунуті ОСОБА_1 в його заявах під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Таким чином, Банк на який покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин через які цей строк пропущено. 
Також суд обґрунтовано надав надважливе значення тому, що Банк не навів обставин і не надав доказів з приводу переривання строків давності. Очікування впродовж більш як п`яти років передачі позову у цивільній справі від суду який знаходиться на тимчасово окупованій частині території, яка не контролюється владою України за підсудністю не є свідченням належної процесуальної поведінки сторони і не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
  
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Банк беззаперечно мав можливість для звернення до суду за захистом порушеного права у строки визначенні чинним законодавством та останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду.  

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. 
Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі – без встановлення відповідних фактів щодо наявності між сторонами інших правовідносин чи заборгованості в іншому розмірі, чи обставин які би вказували на переривання строків позовної давності чи звернення до суду в межах визначених строків давності. 

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення. 

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2021 року.

Судді: