ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1320/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
        секретар судового засідання Новошицька О.О. 
        за участю позивача ОСОБА_1 
                представника відповідача Бородіної В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року (головуючий суддя Серьогіна О.В.) 
          в адміністративній справі №160/1320/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради  про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-  

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 27.01.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті тимчасової державної допомоги дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або їх місце проживання невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року №189 за листом №Д-53/1 від 14.07.2020 року;
- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу тимчасову державну допомогу дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або їх місце проживання невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року №189.
В обґрунтування позову зазначив, що 12.06.2020 син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою щодо виплати державної допомоги. 06.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189. Листом відповідача від 14.07.2020 року позивачу було повідомлено про відмову у задоволенні його заяви на підставі того, що для призначення тимчасової допомоги до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з заявою має право звертатись дружина позивача, оскільки відносно позивача здійснюється кримінальне провадження. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року позов задоволено:
- визнано протиправними дії Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті тимчасової державної допомоги дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або їх місце проживання невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року №189 за листом №Д-53/1 від 14.07.2020 року;
- зобов`язано Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з 06.07.2020 року призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 тимчасову державну допомогу дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або їх місце проживання невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року №189.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що жодного рішення суду по кримінальному провадженню №12016040660000797 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого, як на момент розгляду заяви позивача, так і на момент розгляду даної справи немає. Положеннями Порядку, зокрема пунктом 4 та ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", не визначено такої підстави для відмови у призначенні тимчасової державної допомоги, як наявність щодо заявника відкритого кримінального провадження. Навпаки, однією з підстав для призначення такої допомоги є наявність відкритого кримінального провадження стосовно одного з батьків. Оскільки мати не проживає спільно з дитиною, не займається її утриманням, що підтверджується вищевказаним судовим наказом, то звертатись із заявою щодо призначення державної тимчасової допомоги, в даному випадку, вона не може, відтак позивач мав право на призначення і виплату державної соціальної допомоги на момент його звернення до відповідача, а саме з 06.07.2020 року, а відповідно помилковим було зі сторони відповідача не прийняти рішення про призначення йому такої допомоги.
Також з приводу того, що у письмовій відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги в частині призначення тимчасової допомоги дітям з дати подання першої заяви, а саме з 12.06.2020 року та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 60000 грн., суд першої інстанції зазначив, що вказане питання в межах даної справи не досліджуються, оскільки позивачем не дотримано форми, змісту та вимог щодо оформлення заяви про уточнення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за призначенням допомоги звертається не той із батьків, відносно якого здійснюється кримінальне провадження, а інший з батьків. В даному випадку із заявою про призначення державної допомоги має право звернутись дружина позивача та мати ОСОБА_3 . Вказує, що зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків. Довідки з місця проживання, які надано позивачем на підтвердження того, що мати дитини не зареєстрована разом з дитиною не являюся підставою для призначення допомоги. Іншої інформації щодо матері його сина позивачем надано не було. Зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано факту щодо наявності/відсутності рішення суду по кримінальному провадженню, де позивач являється обвинувачуваним. Також звертає увагу, що на момент звернення позивача у липні 2020 року до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради для призначення державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати їх, або місце їх проживання невідоме, судового наказу про стягнення аліментів   ОСОБА_4 не було і вона мала право звернутися із заявою про призначення допомоги, відтак зобов`язання за наказом виникли після звернення позивача за призначенням допомоги та після прийняття рішення управління про відмову у призначенні допомоги.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 09.03.2005 року від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою щодо виплати державної допомоги.
06.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189.
Листом від 14.07.2020 року за №Д-53/1 відповідач повідомив позивача про те, що для призначення тимчасової допомоги до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з заявою має право звернутися дружина позивача, оскільки відносно позивача здійснюється кримінальне провадження.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті тимчасової державної допомоги дітям, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 року №1768-ІІІ, норми Сімейного кодексу України.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям регулюється Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 року №1768-ІІІ (ЗУ №1768-ІІІ ).
Статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" визначено, що малозабезпечена сім`я - це сім`я, яка з поважних або неналежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Згідно з ст. 3 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.
Всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій ст. 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) (ст. 5 ЗУ №1768-ІІІ).
В силу приписів статті 7 вказаного Закону, державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:
1) працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);
2) з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;
3) у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
За наявності обставин, передбачених у частині 1 цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо:
1) у складі сім`ї є особа з інвалідністю;
2) у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років);
3) неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.
Призначена державна соціальна допомога може бути зменшена до 50 % її розміру у разі невикористання сім`єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування.
Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. 
Відповідно до частини 8, 9 статті 181 Сімейного кодексу, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. 
Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів відповідача, що один із батьків, відносно якого здійснюється кримінальне провадження не має права звертатись із заявою про призначення тимчасової допомоги на підставах, визначених порядком, зокрема у разі, коли стосовно нього здійснюється кримінальне провадження, виходячи із наступного.
Відповідно пункту 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 (Порядок №189), тимчасова допомога призначається, зокрема у разі, коли стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження.
Тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років (п. 3 Порядку №189).
Положеннями пункту 4 Порядку № 189 визначено, що тимчасова допомога не призначається, якщо:
1) дитина перебуває під опікою чи піклуванням або на повному державному утриманні. Якщо дитина, яка перебуває у відповідній установі (закладі) на повному державному утриманні, перебуває вдома   під   час літніх канікул або карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території   України   гострої   респіраторної   хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, така допомога призначається та виплачується за повні місяці такого перебування на підставі довідки закладу освіти про те, що дитина в цей час не перебувала на повному державному утриманні;
2) відсутні відомості про одного з батьків (платника аліментів) у Єдиному реєстрі боржників;
3) заявник у місячний строк не подав необхідних документів, які додаються до заяви.
Згідно пункту 5 Порядку тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину (далі - одержувач), структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що для призначення тимчасової державної допомоги, одержувач (один з батьків, який утримує дитину) подає органу соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) необхідний пакет документів.
Матеріалами справи підтверджується, що 06.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189.
В матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію місця проживання особи від 25.11.2019 року за № 02.3-12/25654, яка видана Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про те, що ОСОБА_1 (позивач) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Також згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11.06.2020 року за № 02.3-12/8196, яка видана Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради судом встановлено, що ОСОБА_2 (син позивача) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в матеріалах справи міститься копія судового наказу від 26.01.2021 року за №202/7663/20, який виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, згідно з яким наказано стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі однієї чверті (1/4) її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 16 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Отже, позивач є одним із батьків, на утриманні якого знаходиться неповнолітній син ОСОБА_2 ; син і батько зареєстровані за однією адресою.
Із заявою про призначення тимчасової допомоги повинен звертатись один із батьків, на утриманні якого перебуває дитина та за місцем його проживання (перебування), тому доводи позивача в частині необхідності відновлення порушеного права з моменту звернення з відповідною заявою сина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 12.06.2020 року спростовуються положеннями Порядку.
Позивач, на обґрунтування своїх  позовних вимог зазначав, що відносно нього здійснюється кримінальне провадження.
Відповідачем також зазначено, що згідно довідки серія ІАА № 0806580 виданої Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України зазначено, що у відношенні ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження №12016040660000797, яке направлено до суду.
Водночас, підставою для відмови у призначенні тимчасової державної допомоги стало те, що, на думку відповідача, до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою має право звернутися дружина позивача, оскільки відносно позивача здійснюється кримінальне провадження.
При цьому, жодного рішення суду по кримінальному провадженню №12016040660000797 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення матеріали справи не містять.
Разом із тим, положеннями Порядку №189, зокрема пунктом 4 та ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" , не визначено такої підстави для відмови у призначенні тимчасової державної допомоги, як наявність щодо заявника відкритого кримінального провадження. Навпаки, однією з підстав для призначення такої допомоги є наявність відкритого кримінального провадження стосовно одного з батьків.
Оскільки мати не проживає спільно з дитиною, не займається її утриманням, що підтверджується вищевказаним судовим наказом, то звертатись із заявою щодо призначення державної тимчасової допомоги, в даному випадку, може саме батько дитини (позивач).
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мав право на призначення і виплату державної соціальної допомоги на момент його звернення до відповідача, а саме з 06.07.2020 року, а відповідно помилковим було зі сторони відповідача не прийняти рішення про призначення батьку дитини (позивачу) такої допомоги.
Слід також врахувати, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоди на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 3 Конвенції "Про права дитини" (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки та громадської безпеки тощо.
Згідно п.5 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, 
- чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
- добросовісно; 
- розсудливо; 
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.
Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач по справі, відмовляючи у призначенні і виплаті державної соціальної допомоги позивачу, не врахував усіх обставин, які є об`єктивними, що в свою чергу призвело до відмови позивачу у призначенні і виплаті державної соціальної допомоги.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 29.09.2021 та в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.09.2021.
Повний текст постанови виготовлено 06.10.2021.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова