ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року	Львів	Справа № 500/3748/21 пров. № А/857/17019/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Хобор Р.Б., 
при секретарі судового засідання:                     Ільченко А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №500/3748/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Гусятинської селищної ради третя особа ОСОБА_11 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Дерех Н.В., місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 06.08.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 звернулися до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_11 , в якому просили визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття останнім рішення про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо отримання у власність земельних ділянок членами ФГ «Родина Мех», позивачами, відповідно до поданих ними заяв, зобов`язати відповідача надати дозвіл на виготовлення (складання) проектів землеустрою членами ФГ «Родина Мех» у чіткій відповідності до частини сьомої ст.118 Земельного кодексу відповідно до звернень останніх.
Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що своєю бездіяльністю відповідач порушує права позивачів щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Вважають, що приписи Закону №280/97-ВР не звільнять орган місцевого самоврядування від обов`язку прийняти за результатами розгляду відповідної заяви рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про мотивовану відмову у його наданні, передбаченого ст.118 Земельного кодексу України. Просять врахувати, що підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів а іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, на думку позивачів, ними дотримано всіх вимог законодавства при поданні відповідних заяв.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року  позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Гусятинської селищної ради щодо неприйняття рішення за заявами від 19.04.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо отримання у власність земельних ділянок. Зобов`язано Гусятинську селищну раду розглянути заяви від 19.04.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо отримання у власність земельних ділянок, та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене із порушенням  норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
Зокрема апелянт зазначає про те, що  висновок суду першої інстанції про те, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови є невірним, оскільки чинне законодавство не містить норм, які б зобов`язували депутата місцевої ради, на сесії відповідної ради, голосувати «за», «проти» чи «утримуватись» від прийняття тих чи інших рішень.
При розгляді питання щодо надання дозволу Позивачам на розробку проекту землеустрою, на сесії Гусятинської селищної ради депутати очевидно, виходили і керувалися зазначеними нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», брали до уваги те, що передача великого масиву землі в «одні руки» є - нераціональним використання землі комунальної власності, і такі дії порушать/звузять, або зроблять неможливим скористатися іншим жителям громади своїм правом користування/володіння землею, яке згідно чинного законодавства України, вони (жителі громади) також, мають право.
Апелянт вважає, що своїм рішенням суд першої інстанції зобов`язує Гусятинську селищну раду, тобто депутатський корпус, а відповідно і кожного окремого депутата проти своєї волі віддати свій голос за підтримку конкретного рішення, що є порушенням Закону, оскільки, як зазначалось вище ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачами поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Крім цього, просять максимально ефективно поновити порушене законне право - апеляційну скаргу Гусятинської селищної ради залишити без задоволення, а законне рішення Суду першої інстанції залишити без змін, змінити його лише у зобов`язальній частині - зобов`язання щодо повторного розгляду заяв позивачів замінити на зобов`язання відповідача надати позивачам дозволи на розробку проектів землеустрою у чіткій відповідності до вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідно до поданих позивачами клопотань. 
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та третя особа ОСОБА_11 проти апеляційної скарги заперечили, посили апеляційну скаргу залишити без задоволення та змінити рішення суду.
Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із підготовкою до проведення чергової сесії Гусятинської селищної ради та залученням до роботи постійних комісій працівників юридичного відділу.
Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності апелянта з огляду на наступне.
Апеляційний суд зазначає, що апелянт та його представник не позбавлені можливості заявляти клопотання щодо участі у розгляді справи в режимі відеоконференції відповідно до частини четвертої статті 195 КАС України поза межами суду з використанням власних технічних засобів.
Крім цього, апелянт впродовж усього часу перебування даної справи в суді апеляційної інстанції не надсилав, не надавав суду додаткових пояснень по суті поданої апеляційної скарги для  урахування під час розгляду справи та  нових доказів для дослідження. 
При цьому явка  представника відповідача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.
Також колегія суддів  зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж статті КАС України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Апеляційний суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юріон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність  брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати усі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури  слухання.
Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 19.04.2021 позивачі звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з метою набуття членами фермерського господарства «Родина Мех» у власність земельної ділянки у розмірі середньої частки (паю) площею 2,81 умовних кадастрових гектара із земель сільськогосподарського призначення, що знаходяться поза межами населеного пункту на території Постолівської сільської ради, рілля, які використовує ФГ «Родина Мех» для ведення фермерського господарства на умовах оренди відповідно до чинних договорів оренди, за кадастровими номерами 6121686000:01:001:0815 та 6121686000:01:001:0816.
Однак, за результатами розгляду вказаних заяв відповідачем рішення у встановлений законом спосіб прийнято не було. 
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивачі звернулися з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки жодного рішення за результатами розгляду заяв позивачів не прийняв.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.      
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (надалі, ЗК України), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Відповідно до частин першої - третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.    
Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельний ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.          
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Крім цього, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз норм чинного законодавства дає підстави вважати, що за результатами розгляду звернення особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання відповідного дозволу, або мотивовану відмову у наданні такого дозволу.
Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Разом з тим, цією ж нормою встановлено, що виключною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Натомість у даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, жодного рішення за результатами розгляду заяв  позивачів не прийняв, чим допустив протиправну бездіяльність.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши оскаржені позивачами дії відповідача, апеляційний суд вважає, що такі  не відповідають  критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності  дають підстави вважати, що  відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Відповідно до  частини четвертої ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача розглянути заяви позивачів від 19.04.2021 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо отримання у власність земельних ділянок та прийняти відповідне рішення.
З урахуванням наведених вище висновків суду, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апелянта про те, що своїм рішенням суд першої інстанції зобов`язує Гусятинську селищну раду, тобто депутатський корпус, а відповідно і кожного окремого депутата проти своєї волі віддати свій голос за підтримку конкретного рішення, що є порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки суд зобов`язав відповідача прийняти  не конкретне рішення, а рішення відповідно до закону.  
Щодо заяви позивача про зміну судового рішення, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, щоб давало підстави для виходу суду  за межі доводів апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №500/3748/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор 	
Повне судове рішення складено 13.12.2021