ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/8066/21 пров. № А/857/16707/21	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                             Шевчук С.М.,  
суддів                                                                  Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року (рішення ухвалене в м. Львів за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Гулкевич І.З., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/8066/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради  про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з  позовною заявою, якою просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 і 2021 роки в розмірі меншому, ніж передбачено частиною четвертою статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 05 травня 2020 і 2021 роки як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, з урахуванням раніше виплачених сум, що становить 8306 грн за 2020 рік і 8992 грн за 2021 рік, в загальній сумі 17298 грн.  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 та 2021 роки у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. 
Зобов`язано Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 та 2021 роки у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за 2020 рік та прийняти в цій частині нове, яким в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що судом не взято до уваги, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України. Зазначає, що отримавши у квітні 2020 року разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, позивач знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2020 року, тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.  Разом з тим, до суду з вказаним позовом звернувся 20 травня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення, який визначений ст. 122 КАС України. Також просив стягнути на користь управління сплачений судовий збір в розмірі 1362 грн.
Позивач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Позивач також повідомлений шляхом надіслання копій ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що   відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 14 липня 2004 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
05 травня 2021 року позивач звернувся до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою, у якій просив здійснити перерахунок разової грошової допомоги до 5 травня, виплаченої йому у 2020 та 2021 роках, та здійснити доплату до раніше виплачених сум. 
Листом від 11 травня 2021 року № 260307-2543 Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомив позивача на його заяву від 05 травня 2021 року про те, що з метою реалізації частини 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Кабінет Міністрів України прийняв Постанови № 112 від 19 лютого 2020 року та № 325 від 08 квітня 2021 року, які відповідно до статті 117 Конституції України є обов`язковими до виконання. Відповідно до Постанови № 112 виплата у 2020 році разової грошової допомоги особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни передбачена у розмірі 3160,00 грн.; відповідно до Постанови № 325 виплата у 2021 році разової грошової допомоги особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни передбачена у розмірі 3391,00 грн.  
Законодавством України не передбачено нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі більшому, ніж зазначено у прийнятих Кабінетом Міністрів України постановах за 2020 та 2021 роки.  
Вважаючи відмову відповідача у здійсненні перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, виплаченої у 2020 та 2021 роках, як особі з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році необхідно застосовувати не Постанови № 112 та № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Так, Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 13 січня 2021 року, залишаючи без змін рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, дійшла висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому частиною 4 статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV. Оскільки у межах спірних правовідносин позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, то він відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 та 2021 роках у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Враховуючи те, що разову грошову допомогу до 5 травня у 2020 та 2021 роках позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж це передбачено частиною 4 статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, суд дійшов до висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі. 
Щодо строків звернення до суду, суд першої інстанції зазначив, що вирішуючи питання щодо дати, котра є початком для відліку строку звернення до суду з цим позовом суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений 24 грудня 2020 року у постанові у справі № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19) такого змісту: “Велика Палата Верховного Суду вважає, що, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку”. Таким чином, відлік шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду з цим позовом слід розпочинати з дня, наступного за днем, коли позивач дізнався про відмову органу соціального захисту задовольнити його прохання про перерахунок та доплату грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки з розрахунку семи мінімальних пенсій за віком. Оскільки позов подано до суду в межах шестимісячного строку від дати отримання позивачем відмови відповідача перерахувати та доплатити допомогу за 2020-2021 роки, позивач не порушив строків звернення до суду, а тому немає підстав для залишення його позову без розгляду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов, дійшов помилкового висновку щодо не пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі № 340/1019/19).
Таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з позовом у травні 2021 року та оспорює бездіяльність (відмову) відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту".
Одноразова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік виплачена позивачу у розмірі 3160,00 грн, за  2021 рік виплачена у розмірі 3391,00 грн.  
При цьому, позивач як причину пропуску строку звернення до суду з позовом вказує на свою необізнаність із розміром отриманої грошової допомоги за 2020 рік, оскільки про порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня дізнався лише в квітні 2021 року із засобів масової інформації. Також позивач вважає, що строк звернення до суду з цим позовом необхідно обчислювати з моменту отримання листа-відповіді відповідача про відмову в перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги до 5 травня.
Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом спірна допомога є разовим щорічним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення та виплату допомоги, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання/неотримання виплати особою, якій призначена допомога, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати допомоги або за відсутності такої виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної допомоги, причин її невиплати звернулась до органу соціального захисту із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу соціального захисту відповіді на подану нею заяву.
Водночас, слід зазначити, що спірні правовідносини врегульовані приписами      Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до норми ч.1 ст.17-1 цього Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги (ч.4 ст.17-1 наведеного Закону).
Таким чином, право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня мають ветерани війни до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги; саме до вказаної дати зацікавлена особа повинна звернутися до відповідного суб`єкта владних повноважень щодо виплати їй разової грошової допомоги.
У разі невиплати спірної допомоги до вказаної дати, для такої особи розпочинається відлік шестимісячного строку звернення до суду із відповідним позовом.
Із урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що позивач мав знати про порушення свого права на виплату спірної допомоги після 30 вересня 2020 року.
При цьому отримання позивачем листа від органу соціального захисту у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо позивач без зволікань та протягом розумного строку не вчиняв активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру допомоги, своєчасність/несвоєчасність її виплати, перерахунку тощо.
Отже, отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Вказаний підхід узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а, а також з правовим висновком Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, які в силу приписів ч.5  ст.242 КАС України   та ч.6  ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"    враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного питання.
Відтак, процесуальний строк звернення до суду із розглядуваним позовом становить шість місяців, починаючи з 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовом до суду звернувся 20 травня 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, відлік якого почався з 30 вересня 2020 року.
Так, як позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення позовних вимог без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку, встановленого   статтею 122 КАС України.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а відтак рішення суду слід скасувати в частині задоволених позовних вимог за 2020 рік з ухваленням нового про залишення вказаних позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, то колегія суддів з урахуванням ч.1      ст.308 КАС України оцінки спірному судовому рішенні в цій частині не надає, оскільки в апеляційній скарзі вимог та обґрунтувань наведено не було, тому подібне виходить за її межі.
Доводи апеляційної скарги щодо стягнення з позивача на користь відповідача судового збору в розмірі 1362 грн, є безпідставними, з огляду  на наступне.
Розподіл судових витрат регульований положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частинною 1 цієї правової норми закріплено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України      при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Аналіз наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що витрати суб`єктів владних повноважень по сплаті судового збору, у тому числі за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.            
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню частково з прийняттям в цій частині постанови про залишення позовних вимог в цій частині без розгляду, з вищевикладених мотивів.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року у справі № 380/8066/21  скасувати в частині визнання протиправними дій та зобов`язання Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги, та прийняти в цій частині постанову, якою вказані позовні вимоги - залишити без розгляду.
В задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради судового збору в розмірі 1362 грн - відмовити.
В решті рішення суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2021 року.