ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/225/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/29/21	Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
секретар: Ракович Д.Г.

за участю: позивача  ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу та стягнення суми завдатку.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході судового розгляду, до відповідача, посилаючись на те, що 01.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який було нотаріально посвідчено. 
Зазначає, що, відповідно до вказаного договору, сторони зобов`язались на умовах і в порядку, визначених цим договором, в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. На підтвердження взятого за попереднім договором зобов`язання і на забезпечення його виконання ОСОБА_1 була передана ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 93150,00грн, загальна вартість будинку склала 186300,00грн, договір повинен був бути укладений в строк до 01.08.2014 року.
Вказує, що, у серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору, усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та зняття з реєстрації. Посилаючись на те, рішенням суду від 26.10.2014 року було встановлено, що з боку ОСОБА_1 відсутні порушення умов попереднього договору від 01.08.2013 року і вказані обставини не підлягають повторному доказуванню, позивач вказує, що саме ОСОБА_2 було порушено умови попереднього договору. 
З урахуванням наведеного, остаточно прохала: розірвати попередній договір купівлі – продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який нотаріально посвідчений 01.08.2013 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. за реєстраційним №3082; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 подвійну суму завдатку у розмірі 186300,00грн; пеню у розмірі 8077,10грн; інфляційні збитки у розмірі 127919,61грн; три відсотки річних у розмірі 12115,65 гривень (т.1, а.с.4-7,97-101).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу та стягнення суми завдатку, задоволено частково.
Розірвано попередній договір купівлі–продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений 01.08.2013 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. за реєстраційним №3082.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс за попереднім договором від 01.08.2013 рокув сумі - 93150грн, три проценти річних за період з 07 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року в сумі - 6057,83грн, інфляційну складову за період із серпня 2014 року по травень 2015 року в сумі - 63959,81грн, а всього - 163167,64грн. 
В решті позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено (т.2, 113-119).

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 листопада 2020 року стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1631,67грн (т.2, а.с.153).

З вказаним рішенням місцевого суду від 25.05.2020 року не погодилась ОСОБА_2 , яка апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин справи та порушення норм матеріального й процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що даний спір розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки такий підлягає розгляду Куйбишевським районним судом міста Омська, за місцем проживання відповідача.
Вказує, що підстави для задоволення судом вимоги про розірвання попереднього договору від 01.08.1013 року були відсутні, оскільки такий припинив свою дію 02.08.2014 року, згідно п.11 цього Договору.
Зауважує, що жодних порушень попереднього договору ОСОБА_2 не допускала, а не укладення основного договору мало місце саме з вини позивача, оскільки остання, в момент підписання такого, не мала необхідної суми коштів.
Окрім того, вказує, що висновок місцевого суду стосовно того, що грошові кошти в сумі 93150грн є авансом і підлягають поверненню, є неспроможними, оскільки пунктом 3 попереднього договору визначено, що відповідні кошти є саме завдатком. Наведене також підтверджено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.01.2015 року у справі №534/2159/14-ц.

Окрім того, з вказаним рішенням місцевого суду від 25.05.2020 року не погодилась ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги, в якій вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального й процесуального права, відтак, прохала рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні завдатку в сумі 93150грн, відповідно до п.4 попереднього договору, а також пені у розмірі 8077,10грн, скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 подвійну суму завдатку у розмірі 186300грн, пеню у розмірі 1796,44грн, інфляційні збитки у розмірі 21382,61грн, три відсотки річних у розмірі 2694,66грн.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на те, що пунктом 4 попереднього договору чітко визначено, що грошові кошти в сумі 93150грн є саме завдатком, що також підтверджено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.01.2015 року у справі №534/2159/14-ц, відтак, оскільки відповідач необгрунтовано ухилялась від укладення основного договору купівлі-продажу, то наявні підстави для стягнення з неї подвійної суми завдатку.

У судовому засіданні позивач доводи своєї апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечувала.

       Стосовно явки у судове засідання відповідача, яка є громадянкою РФ, де вона постійно проживає та зареєстрована, слід зазначити наступне.

23.02.2021р. на адресу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було направлено пакет документів (у т.ч. доручення про вручення документів та доручення про вчинення окремих процесуальних дій) для направлення компетентному суду Російької Фелерації по даній цивільній справі (т.2, а.с.211-215).
       До надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення провадження по справі неодноразово зупинялося та поновлювалося.
       10.08.2021 року від Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшли документи, складені за рзультатом виконання доручення про вручення судових документів ОСОБА_2 .
       Як убачається з Определения о результатах исполнения судебного поручения Центрального районного суду м. Омська від 28.05.2021р. відповідачу ОСОБА_2 , в порядку виконання судового доручення, було направлено судові повістки про виклик у судове засідання, призначене на 12.05.2021р. на 16.00год. по двом відомим суду адресам місця її проживання, однак відповідач у судове засідання не з`явилася. 
       З метою встановлення актуальних даних про адресу реєстрації ОСОБА_2 20.04.2021 року судом було зроблено запит до Відділу адресно - довідкової роботи Управління по питанням міграції УМВС Росії по Омській області, на що одержано відповідь про те, що ОСОБА_2 зареєстрована за місцем перебування на період з 17.11.2020р. по 17.11.2021р. за адресою: АДРЕСА_2 .
       У судове засідання, відкладене на 28.05.2021р., ОСОБА_2 , повідомлена про дату і час судового засідання по трьом відомим суду адресам, не з`явилася.
       
       Таким чином, відповідач, будучи повідомленою про дату, час і місце судового засідання за вказаною нею в апеляційній скарзі адресою, а також за встановленою судом останньою адресою її місця реєстрації та проживання, у судове засідання не з`явилася. 

       Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та про відхилення апеляційної скарги позивача з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений 01.08.2013 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленком В.В., реєстраційний № 3082 (т.1, а.с.8). 

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна №34374838 від 02.03.2015 року, станом на 17.12.2014 року будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с.25-27).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.10.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстрації, відмовлено.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено (т.1, а.с.107-109).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.10.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т.1, а.с.112-115).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що оскільки зобов`язання за попереднім договором не виконані, то він підлягає розірванню. При цьому, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке підлягало виконанню на підставі договорів купівлі-продажу будинку, проте оскільки між сторонаим по справі такий не було укладено, то передана  ОСОБА_1  відповідачу грошова сума в розмірі 93150 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу у відповідній сумі без застосування подвоєння, оскільки повернення авансу, переданого за попереднім договором не ставиться в залежність від наявності або відсутності вини в укладенні основного договору.
Окрім того, оскільки ОСОБА_2 після припинення зобов`язань за попереднім договором сплачені їй в рахунок оплати вартості будинку кошти позивачу не повернула, то з неї до стягнення підлягає також встановлений індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми у відповідному розмірі.

Проте, із таким висновком місцевого суду не можна погодитись в повній мірі, оскільки він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Установлено, що 01.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений 01.08.2013 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленком В.В., реєстраційний №3082 (а.с.8). 
Відповідно до п.1 Договору, сторони зобов`язались на умовах і в порядку, визначених цим Договором в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір). На підтвердження взятого за попереднім договором зобов`язання і на забезпечення його виконання продавець отримав суму завдатку у розмірі 93150 грн. і домовились, що в момент розрахунків за договором купівлі-продажу зазначена сума буде зарахована у належний з покупця платіж за договором купівлі-продажу. 

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до вимог частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3 ст.635 ЦК України).

Відповідно до п.11 вказаного договору від 01.08.2013 року, сторони домовились, що договір купівлі-продажу повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 01.08.2014 (а.с.9).
При цьому, матеріалами справи достеменно установлено, що у визначений договором строк, а саме до 02.08.2014 року основний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено не було, відтак, зобов`язання, встановлене попереднім договором, є припиненим з 02.08.2014 року.
З урахуванням наведеного, оскільки попередній договір купівлі-продажу від 01.08.2013 року є припиненим з 02.08.2014 року, то вимога про його розірвання є безпідставною, яка помилково задоволена місцевим судом.

За змістом частини 2 статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.4 вказаного договору від 01.08.2013 року, сторони домовились, що у випадку невиконання продавцем зобов`язання з укладення договору купівлі-продажу продавець зобов`язується повернути покупцю протягом трьох банківських днів з дати встановленої п.11 цього договору подвійну суму завдатку, а в разі затримки її повернення, сплатити на користь покупця пеню в розмірі двох відсотків за кожен день прострочення. Покупець має право на отримання вказаної суми до повного відшкодування нанесеної йому шкоди та захисту його інтересів. В разі відмови (ухилення) покупцем від укладання договору купівлі-продажу в визначений у п.11 цього договору термін на вищезазначених умовах сума забезпечення виконання зобов`язання, переданого за цим договором, залишається продавцю. 
Відповідно до п.11 вказаного договору від 01.08.2013 року, сторони домовились, що договір купівлі-продажу повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 01.08.2014 (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Так, на підставі наведених вище норм закону та обставин справи місцевим судом було вірно встановлено, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договорів купівлі-продажу будинку.
При цьому, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 93150 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. 
Законом повернення авансу, переданого за попереднім договором, не ставиться в залежність від наявності або відсутності вини у укладенні основного договору.

Проте, згідно п. 4 вказаного договору від 01.08.2013 року, сторони домовились, що у випадку невиконання продавцем зобов`язання з укладення договору купівлі-продажу продавець зобов`язується повернути покупцю протягом трьох банківських днів з дати встановленої п. 11 цього договору подвійну суму завдатку.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 ухилилась від укладення основого договору купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна, не надавши всіх необхідних документів на укладення відповідного правочину, а саме ОСОБА_2 не оформила права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, що і стало підставою для не укладення відповідного договору. На підтвердження вказаного посилалась на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.10.2014 року у справі №534/2159/14-ц, де вказано, що з боку ОСОБА_1 відсутні порушення умов попереднього договору від 01.08.2013 року.
Разом із тим рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.10.2014 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.01.2015 року. 
Також, з детального аналізу матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 від укладення основого договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 позивачем не надано.
При цьому, як установлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.01.2015 року : « .. відповідно до довідки виконкому Дмитрівської сільради м. Комсомольська Полтавської області від 07 квітня 2014 року (а.с. 14) земельна ділянка на якій розташований будинок АДРЕСА_1 не приватизована. Враховуючи, що ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , то відсутні підстави покладати на неї обов`язок з реєстрації права власності на присадибну земельну ділянку, а відтак, вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають» (т.1, а.с.112-115).
З наведеного вбачається, що посилання ОСОБА_1 в позові на факт ухилення ОСОБА_2 від укладення договору купівлі-продажу, шляхом ненадання документів щодо її права власності на земельну ділянку, є безпідставними.
Відтак, оскільки матеріалами справи не доведено факту свідомого, умисного ухилення відповідача від укладення основного договору купілві-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь подвійної суми авансу, правомірно відхилені місцевим судом.

Повернення авансу за попереднім договором зводиться до сплати грошей. Тому таке зобов`язання є грошовим.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, оскільки матеріалами справи достеменно установлено, що ОСОБА_2 після припинення зобов`язань за попереднім договором, сплачені їй в рахунок оплати вартості будинку кошти ОСОБА_1 не повернула, то вона зобов`язана сплатити суму авансу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - з серпня 2014 року по травень 2015 року в сумі - 63959,81 грн, а також три проценти річних від простроченої суми - за період з 07 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року в сумі - 6057,83 грн

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_4 було відстрочено сплату судового збору в сумі 3182,60 грн.
При подачі апеляційної скарги  ОСОБА_2  було сплачено 3182,60грн судового збору.
Позовні вимог ОСОБА_1 задоволено на 48,79% (163167,64*100/334412,36).

       З урахування наведеного, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір (відстрочний позивачу при подачі апеляційної скарги) в розмірі частки задоволених вимог, а саме 1552,79грн (3182,60грн*48,79%); з позивача на користь держави підлягає до стягнення відстрочений судовий збір в розмірі частки відмовлених вимог - 1629,81грн (3182,60грн-1552,79грн); з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі частки відмовлених вимог - 1629,81грн.
       
У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - відхилити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2020 рокув частині розірваня попереднього договору купівлі–продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нотаріально посвідченого 01.08.2013 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. за реєстраційним № 3082, - скасувати
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог про розірвання попереднього договору купівлі–продажу житлового будинку від 01.08.2013 року, - відмовити.
В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1552,79грн (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві гривні 79коп).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1629,81грн (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень 81коп).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1629,81грн (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень 81коп).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2021 року.