ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р. 	Справа № 520/12425/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Донецького окружного адміністративного суду на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 20.09.21  по справі № 520/12425/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Донецького окружного адміністративного суду                   
про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду (далі за текстом також – відповідач), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати Наказ голови Донецького окружного адміністративного суду № 33/І-г від 10 червня 2021 року, яким припинено з 01 червня 2021 року нарахування та виплату доплат до посадового окладу судді за вислугу років та доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , яка не здійснює правосуддя, та яким запропоновано судді ОСОБА_1 вжити заходів щодо повернення виплачених у 2020-2021 роках коштів доплати за вислугу років та доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук, а відділу бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів здійснити заходи щодо відповідних коригувань бухгалтерського обліку;
- зобов`язати Донецький окружний адміністративний суд провести ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01 червня 2021 року доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук в розмірі 15 відсотків посадового окладу судді та доплати за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу судді;
- звернути до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати доплат за науковий ступінь кандидата юридичних наук в розмірі 15 відсотків посадового окладу судді та за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу судді за один місяць.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Наказ голови Донецького окружного адміністративного суду № 33/І-г від 10 червня 2021 року, яким припинено з 01 червня 2021 року нарахування та виплату доплат до посадового окладу судді за вислугу років та доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , яка не здійснює правосуддя, та яким запропоновано судді ОСОБА_1 вжити заходів щодо повернення виплачених у 2020-2021 роках коштів доплати за вислугу років та доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук, а відділу бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів здійснити заходи щодо відповідних коригувань бухгалтерського обліку.
Зобов`язано Донецький окружний адміністративний суд провести ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01 червня 2021 року доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук в розмірі 15 відсотків посадового окладу судді та доплати за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу судді.
Рішення в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць звернуто до негайного виконання.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що з 01.06.2021 позивач не мала повноважень на здійснення правосуддя, тому, відповідно до вимог частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, не було підстав виплачувати їй надбавки до посадового окладу у спірний період. Наголосив також на тому, що Донецький окружний адміністративний суд при виплаті позивачеві суддівської винагороди діяв на підставі, в межах і в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України, і ніяким чином не порушив прав позивача. Тобто, як зазначив відповідач, фактично суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, яка підлягала застосуванню, а також не обґрунтував підстав незастосування вказаної норми до спірних правовідносин. Наведене, на думку відповідача, зумовило помилкове скасування Наказу голови Донецького окружного адміністративного суду № 33/І-г від 10 червня 2021 року, який відповідав закону.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач подала до суду апеляційної інстанції заяву, в якій зазначила, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Під час апеляційного розгляду просить врахувати рішення Ради суддів України № 35 від 03.09.2021, яким визнано право на отримання доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав; рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, постанову Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 120/1655/21-а.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що відповідно до Указу Президента України від 27.06.2013 за № 352/2013 «Про призначення суддів» та Наказу Донецького окружного адміністративного суду від 05.08.2013 за № 118/К-г ОСОБА_1 зараховано до штату суду з 05 серпня 2013 року і встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 15 відсотків.
Згідно з п. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, № 1402-VIII та Наказу Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 за № 125/К-г   ОСОБА_1 припинено виплату доплати за вислугу років до посадового окладу судді з 27.06.2018 до дня набуття повноважень судді.
Відповідно до п. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII та Наказу Донецького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 за № 195/К-г позивачці встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу судді, з виплатою відповідної доплати з моменту набуття суддею ОСОБА_1 повноважень судді Донецького окружного адміністративного суду
На виконання Закону України від 12.07.2018 за № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України № 11-р/2018 Донецьким окружним адміністративним судом видано Наказ від 17.12.2018 за № 358/К-г, згідно з яким з 04.12.2018 позивачці встановлена доплата за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу.
Відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII та Наказу Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2019 за № 16/К-г позивачу встановлено доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук в розмірі 15 % посадового окладу судді з 01.02.2019.
Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 06.08.2020 за № 231/К-г ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу судді з 06.08.2020.
04.06.2019 Вища рада правосуддя ухвалила рішення щодо внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду.
З 01.06.2021 ОСОБА_1 , яка не здійснює правосуддя, припинено нарахування та виплату доплат за науковий ступінь кандидата юридичних наук та за вислугу років відповідно до Наказу Донецького окружного адміністративного суду від 10.06.2021 за № 33/І-г, позивачу запропоновано вжити заходів щодо повернення виплачених у 2020-2021 роках коштів доплати за вислугу років та доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук. Зазначені кошти внесені суддею ОСОБА_1 на рахунок Донецького окружного адміністративного суду на підставі її заяви від 10.06.2021 та відділом бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів здійснено заходи щодо відповідних коригувань бухгалтерського обліку.
Позивач, не погодившись із діями відповідача стосовно припинення нарахування та виплати доплат за науковий ступінь кандидата юридичних наук та за вислугу років з 01.06.2021, звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, спираючись на конституційні і законодавчі положення щодо гарантій незалежності суддів як невід`ємної компоненти їхнього правового статусу, розкриваючи воднораз зміст цих гарантій у вимірі чинного законодавчого регулювання, у зіставленні з міркуваннями і висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, які стосуються виплати суддівської винагороди у випадках нездійснення суддею правосуддя (зокрема, в пункті 3.4), дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на посаді судді Донецького окружного адміністративного суду, тривалий час не здійснював правосуддя через обставини, що не залежать від її волі, тому має право на отримання доплат до посадового окладу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
За приписами частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Згідно з частиною десятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № № 41 - 45, ст. 529; 2015 р., № № 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № № 41 - 45, ст. 529; 2015 р., № № 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №  193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (текст яких написано вище).
Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону № 2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Відповідно до частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:
« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».
2. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:
- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015  року № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що позивачу з 01.06.2021 фактично не виплачено доплат до посадового окладу (за вислугу років і науковий ступінь) у зв`язку з тим, що у позивача були відсутні повноваження на здійснення правосуддя.
Зі змісту рішення Вищої ради правосуддя № 1489/0/15-19 від 04.06.2019 убачається, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 27 червня 2013 року № 352/2013 призначена на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років і повноваження судді Старосуд І.М. припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено.
Також, зазначено, що рішенням Комісії від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначене кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 . Рішенням Комісії від 26 березня 2019 року № 64/ко-19 суддю Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді.
Отже, 04.06.2019 Вища рада правосуддя ухвалила рішення щодо внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду (а. с. 17).
Отож, відповідно до раніше чинного Закону № 2453-VI, після закінчення п`ятирічного строку повноважень суддя не міг здійснювати правосуддя допоки не буде вирішено питання про обрання його на посаду судді безстроково.
З набранням чинності Законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.
Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, спирався головним чином на Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 (як на мотиви, так і висновки) в тій його частині, яка стосується (не)конституційності положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII для цілей застосування окремих положень № 1402-VIII.
У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402.
Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №  2453 у редакції Закону №  192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання всіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.
Отож, беручи уваги зазначене, можна дійти висновку, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Разом з тим, колегія суддів ураховує, що рішенням Ради суддів України № 35 від 03.09.2021 визнано право на отримання доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування Наказу голови Донецького окружного адміністративного суду № 33/І-г від 10 червня 2021 року, яким припинено з 01 червня 2021 року нарахування та виплату доплат до посадового окладу судді за вислугу років та доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , яка не здійснює правосуддя, та яким запропоновано судді ОСОБА_1 вжити заходів щодо повернення виплачених у 2020 - 2021 роках коштів доплати за вислугу років та доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук, а відділу бухгалтерського обліку та фінансових ресурсів здійснити заходи щодо відповідних коригувань бухгалтерського обліку.
Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 120/1655/21-а.
Отже, за встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
З огляду на приписи пункту 2 статті 371 КАС України висновок суду першої інстанції щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць є правомірним.
Доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького окружного адміністративного суду - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 520/12425/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін