ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №577/4932/20 
Номер провадження 22-ц/816/1545/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Галяна С.В. у м. Конотоп Сумської області, повний текст якого складено 28 травня 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника – адвоката Флінта В.І., звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з відкриття провадження по справі і до повноліття дітей. 
Свої вимоги мотивувала тим, що 19 серпня 2006 року вони з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, під час якого у них народилися діти – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти зареєстровані та проживають разом з нею. Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, має дохід, володіє транспортними засобами та має відкриті банківські рахунки, вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходів забезпечать належний рівень життя дітей та не є непомірним для відповідача. 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 09 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн 00 коп. судового збору. 
Додатковим рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2021 року заяву адвоката Сібірцевої О.С., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були належним чином доведеними позивача, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити мотивувальну частину рішення з урахуванням доводів та аргументів, викладених в апеляційній скарзі та розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей зменшити з 1/3 на 1/9 частину усіх видів заробітку (доходів). 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно не були взяті до уваги аргументи відповідача щодо невідповідності заявленого позивачем розміру аліментів, як потребам дітей, так і його можливостям по сплаті аліментів, а також невідповідності такого розміру принципам розумності та справедливості. Зокрема, виходячи з розміру отриманого відповідачем доходу, стягнутий за судовим рішенням розмір аліментів становитиме близько 60000 грн, що є надмірно великою сумою. 
Посилаючись на рівність обов`язку обох батьків по утриманню дітей, при визначенні розміру стягуваних з відповідача аліментів, підлягає доведенню позивачем несення нею витрат на утримання дітей в межах 120000 грн щомісячно, проте таких доказів суду нею надано не було. Натомість, наданими відповідачем до суду першої інстанції доказами підтверджується несення ним особисто витрат на утримання дітей у розмірі не менше 22000 грн. щомісяця.
Наголошує і на тому, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було з`ясовано, чи не є такий розмір надмірним для відповідача і чи не поставить він його в тяжке майнове становище. 
Також зазначає, що надані позивачем докази, а саме: квитанції про грошові перекази невідомим особам, чеки і квитанції, не є належними та допустимими доказами несення нею витрат на дітей на заявлену суму.
Крім того вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги те, що у відповідача на утриманні перебувають і інші особи, яким він надає фінансову допомогу.
На переконання представника відповідача, аліменти у розмір 20000 грн на обох дітей, що відповідатиме 1/9 частини з його доходів, в повній мірі забезпечить належне утримання дітей. 
Представником ОСОБА_3 – адвокатом Сібірцевою О.С. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, яке було ухвалено з урахуванням прав та законних інтересів дітей, просить рішення суду залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги без задоволення. При цьому звертає увагу і на те, що наведений представником відповідача у доводах апеляційної скарги розмір аліментів, що нібито має становити 60000 грн на обох дітей, не відповідає дійсності і спростовується довідкою-розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеною державним виконавцем. 
Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду рішення суду в сумі 30981 грн. 
Від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшло заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якому зазначає про те, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і очевидно завищеною, і такою, що об`єктивно не могла бути понесеною позивачем. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 29 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб (т. 1, а.с. 5).
Під час шлюбу у сторін народилися діти – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Неповнолітні діти сторін зареєстровані та проживають разом з ОСОБА_3 , що підтверджується довідками виконавчого комітету Конотопської міської ради від 11 листопада 2020 року та ОСББ «Глушкова 9-Г» від 18 березня 2021 року (т.2, а.с. 183).
Відповідно до податкових декларацій платників єдиного податку, у 2020 році ФОП ОСОБА_3 задекларовано обсяг догоду в сумі 668116 грн, а ФОП ОСОБА_1 – 2245895 грн 51 коп. (т. 1, а.с. 64-65, т.2, а.с. 62-64).
До звернення ОСОБА_3 із позовом до суду, відповідач систематично добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, про що свідчать копії квитанцій (т. 1, а.с. 66-80), чого не заперечує і позивач. 
Крім того встановлено, що дочка сторін ОСОБА_5 відвідує центр «Громадська школа Квінта», вартість послуг з позашкільної освіти становить 7500 грн 00 коп. в місяць, а дочка ОСОБА_4 – приватний заклад «Заклад дошкільної освіти «Світ активних дітей» за якого сторони сплачували близько 11000 грн в місяць (т. 1, а.с. 193-202, 219-227, 228). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши, що відповідач має працездатний вік, задовільний стан здоров`я, працює, відсутність доказів на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших осіб, дійшов до висновку, що є правові підстави для стягнення аліментів утриманні неповнолітніх дітей сторін у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, правильно врахував працездатний вік відповідача, задовільний стан його здоров`я, відсутність на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, майновий стан сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення аліментів в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, гармонійний розвиток дітей за загальновідомими обставинами про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, з урахуванням постійного зростання цін на товари та послуги для дітей.
Відповідачем та його представником ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що визначений судом до стягнення розмір аліментів є значним та поставить відповідача в тяжке майнове становище. 
Колегія суддів вважає безпідставним також і з твердженнями представника відповідача щодо не доведення позивачем несення нею витрат на утримання дітей в сумі 120000 грн у місяць, так як позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просила стягнути аліменти в частці від доходу відповідача, а не в твердій грошовій сумі - 60000 грн, як про це наголошує представник відповідача у доводах апеляційної скарги.
Крім того, колегія суддів бере до уваги і долучену до відзиву на апеляційну скаргу довідку – розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, складену державним виконавцем 10 вересня 2021 року, з якої вбачається, що розрахунок аліментів відповідачу ОСОБА_1 здійснюється не з валового доходу відповідача, зазначеного у податковій декларації, а виходячи з середньостатистичної заробітної плати по м. Київ і розмір цих відрахувань не перевищує 7000 грн.
Тобто, за оскаржуваним судовим рішенням з відповідача фактично стягуються у примусовому порядку аліменти у меншому розмірі від загальної суми витрат на утримання дітей, які він сплачував у добровільному порядку. 
Усупереч доводам апеляційної скарги, матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування на утримані відповідача, крім спільних з позивачем неповнолітніх дочок, інших осіб, яких в силу закону він зобов`язаний утримувати. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, ухвалюючи судове рішення у даній справі суд першої інстанції у рівному ступені врахував інтереси батьків та їх майнові можливості, ухвалив оскаржуване рішення виходячи з найважливіших інтересів дітей, оскільки саме інтереси дітей мають бути першочерговим предметом піклування батьків.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
При вирішенні заявленого представником позивач клопотання про стягнення на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги наступні обставини.
У відповідності до положень ч.ч. 1 – 3 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 стаття 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Встановлено, що правнича допомога ОСОБА_3 під час розгляду справив суді апеляційної інстанції була надана адвокатом Сібірцевою О.С. на підставі договору про надання правової допомоги №25-2/2021 від 25 лютого 201 року та додаткової угоди №4 до цього договору від 30 вересня 2021 року, укладеними між ОСОБА_3 і адвокатським об`єднанням «Ей. Джи. Ей та партнери».
Відповідно до акту про прийняття наданих юридичних послуг №04/25-02/2021, складеного 07 жовтня 2021 року, на виконання вказаних угод ОСОБА_3 були надані послуги зі складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2021 року у цивільній справі №577/4932/20, час витрачений на їх виконання становить 4 години, вартість наданих послуг складає 25817 грн 50 коп., ПДВ – 5163 грн, а всього 30981 грн 00 коп.
Відповідно до платіжного документу від 07 жовтня 2021 року, ОСОБА_3 через систему «UKRSIB online» на рахунок адвокатського об`єднання «Ей. Джи. Ей та партнери» перераховано 30981 грн 00 коп. 
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши характер спірних правовідносин, незначний ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000грн понесених нею витрат в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  2000 гривень 00 копійок у рахунок компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко

                                                                                                               С.С. Ткачук