Справа № 127/17052/19
Провадження № 22-ц/801/2397/2021
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року	Справа № 127/17052/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л. П. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 

в с т а н о в и в :

19 червня 2019 року  ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 березня 2019 року на перехресті вул. Київська –вул. Стрілецька в м. Вінниці. Розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу визначений судово-автотоварознавчою експертизою від 17 квітня 2019 року № 61 та становить 98255,40 грн, які позивач просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант», оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у цій страховій компанії. Також позивач просив стягнути з відповідача 484,40 грн – пені за прострочене грошове зобов`язання, 40 грн – 3% річних, 884,03 грн – інфляційні втрати та 19645,08 грн – моральної шкоди.
12 липня 2019 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. У заяві ОСОБА_3 вказує, що оскільки відповідач 27 червня 2019 року перерахував на його рахунок частину коштів в сумі 43257,03 грн, тому просить стягнути з відповідача залишок невиплаченого страхового відшкодування, що становить 54968,37 грн. А також просив прийняти новий розрахунок та стягнути з відповідача за період з 13 березня 2019 року по 27 червня 2019 року *(день виплати коштів в розмірі 43257,03 грн) - 856 грн – 3% річних; 10102,38 грн - пеня за прострочення грошового зобов`язання та 2575,82 грн - інфляційні втрати. За період з 28 червня 2019 року по 22 липня 2019 року – 108 грн – 3 % річних та 1882,35 грн – пеня.
23 жовтня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій змінено період нарахування пені, а саме з 23 липня 2019 року по 09 листопада 2020 року, однак збільшено суми пені; інфляційні втрати, та 3 % річних.
З урахуванням заяв про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути із відповідача на його користь 54968,37 грн. - невиплаченого страхового відшкодування, 27551,97 грн. – пені за прострочене грошове зобов`язання, 3110,00 грн. – 3% річних, 3789,95 грн. – інфляційні втрати, 19645,08 грн. – моральної шкоди та 4224,00 грн. – витрат на правову допомогу (т.1 а. с. 49-50, т. 2 а. с. 6-7, т. 1 а.с. 1-9, т. 2 а.с. 6-7).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 /т.1 а. с. 42/.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2020 року залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_3 – ОСОБА_1 /т.1 а. с. 223/.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року визначено підсудність справи Вінницькому районному суду Вінницької області /т. 1 а. с. 229/.        09 листопада 2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подано заяву про застосування строку позовної давності /т. 2 а. с. 26/.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 54968 гривень 37 копійок – невиплаченого страхового відшкодування, 27551 гривню 97 копійок – пені за прострочене грошове зобов`язання, 3110 гривень – 3% річних, 3789 гривень 95 копійок – інфляційних втрат, 10000 гривень – у відшкодування моральної шкоди, 4224 гривні – витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не заявляв клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по справі задля доведення розміру його позовних вимог, не надано доказів щодо фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «Мерседес», д. н. з. НОМЕР_1 , в ДТП, що мало місце 02 березня 2019 року.
Відповідно до аварійного сертифікату № 14-D/56/5 матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Мерседес», д. н. з. НОМЕР_1 , складає 54308,44 (з ПДВ) та 45257,03 грн (без ПДВ). ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено страхове відшкодування у розмірі 43257,03 грн.
Позивачем не доведено, що вартість відновлювального ремонту визначена у аварійному сертифікаті № 14-D/56/5 року з порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитків, позивачем не заявлено.
Суд першої інстанції повинен був відхилити висновок № 61 від 17 квітня 2019 року, який виконаний на замовлення позивача, а не на підставі ухвали суду.
Суд першої інстанції не відняв 20 % ПДВ від нарахованої експертом суми, не звернув увагу на те, що страховик не відшкодовує втрату товарної вартості автомобіля.
Судом першої інстанції також було стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» моральну шкоду в розмірі 10000 грн. на користь позивача, що суперечить статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МСТУ) відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Постановою старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Мельничука А. С. від 15 травня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019020010000453 від 03 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, в діях водія ОСОБА_2 .. Копію постанови вирішено направити начальнику Управління патрульної поліції для притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
/т. 1. а. с. 14-15/.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень за наступних обставин: 02 березня 2019 року о 21 год. 15 хв. в м. Вінниця, по вул. Київській, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки «OPEL ASTRA», р/н НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку вул. Чорновола в районі електроопори, 78, не врахував дорожньої обстановки, а також швидкість руху керованого ним транспортного засобу, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA A5» р/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який в свою чергу, в результаті удару допустив зіткнення з транспортним засобом марки «MERSEDES-BENZ E250» р/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , який знаходився попереду, в попутному напрямку та не здійснював рух. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КП ВОНД «Соціотерапія», відповідно до висновку № 565, водій ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
/т. 1. а. с. 16/
03 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького управління ТДВ СК «Альфа-Гарант» із проханням здійснити йому виплату страхового відшкодування в розмірі зазначеному у висновку експертизи № 61 від 17 квітня 2019 року.
/т. 1 а. с. 12/.
Відповідно до висновку експерта № 61 від 17 квітня 2019 року вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля марки «MERSEDES-BENZ E250» р/н НОМЕР_4 , відповідно до механічних пошкоджень може становити 93362,51 грн.; сума матеріального збитку спричинена власнику автомобіля марки «MERSEDES-BENZ E250» р/н НОМЕР_4 , відповідно до технічного стану та строку експлуатації даного транспортного засобу може становити 98225,40 грн. 
/т. 1 а. с. 17-35/.
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування наданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» внаслідок пошкодження автомобіля марки «MERSEDES-BENZ E250» р/н НОМЕР_4 , вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) та вартість відновлювального ремонту (з врахуванням зносу деталей що замінюються) становить 45257,03 грн., розмір матеріального збитку становить 45257,03 грн., безумовна франшиза складає 2000,00 грн., сума страхового відшкодування складає 43257,03 грн. 
/т. 1 а. с. 67/.
Відповідно до страхового акту №ЦВ/19/1069 від 27 червня 2019 року розмір страхового відшкодування, яке належить до сплати ОСОБА_3 становить 43257,03 грн. 
/т. 1 а. с. 68/.
З копії платіжного доручення №ID-121787 від 27 червня 2019 року вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_3 кошти в сумі 43257,03 грн. в якості страхового відшкодування. 
/т. 1 а. с. 69/.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги про відшкодування матеріального збитку, оскільки вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля марки «Mersedes Benz Е250», д.н.з. НОМЕР_1 (згідно висновку експерта №61 від 17.04.2019), складає 98225,40 грн, а також враховуючи частково сплачену позивачу відповідачем суму матеріального збитку в розмірі 43257,03 грн., суд прийшов до висновку про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача у відшкодування шкоди 54968,37 грн (за виключенням частини виплаченого відповідачем страхового відшкодування в розмір 43257,03 грн), вважаючи висновок експерта належним і допустимим доказом, який містить опис дослідження, обґрунтування висновку на відміну від розрахунку страхового відшкодування, в основу якого покладено аварійний сертифікат №14-D/56/5, який відповідачем не було долучено до матеріалів справи.
Суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування 27551,97 грн. пені за прострочене грошове зобов`язання, 3110,00 грн. 3% річних, 3789,95 грн. інфляційних втрат, взявши до уваги наданий позивачем розрахунок. Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про відшкодування пені суд визнав необґрунтованим.
Також суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в сумі 19645,08 грн., при цьому обґрунтовує її тим, що внаслідок пошкодження його ТЗ зі свого боку він вчинив всі необхідні дії для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, чого відповідачем не було здійснено. Затягування відповідачем процесу виплати йому страхового відшкодування на ремонт його ТЗ, порушення ним своїх зобов`язань за договором страхування, забрало значну частину його часу, спричинило йому душевні хвилювання та дискомфорт. Також він вимушений був вживати заходів щодо відновлення пошкодженого майна – ремонту свого автомобіля, оскільки його пошкодження суттєво відобразилося на його звичайному ритмі життя, змінило його звички, порушило його спокій та створило численні перешкоди та додаткові витрати. Разом з тим, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 19645,08 грн. так як не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважав, що в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди підлягає стягненню сума в розмірі 10000,00 грн., яка є співмірною з понесеними моральними стражданнями власника транспортного засобу.
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Щодо вимог про відшкодування матеріального збитку в сумі 54968,37 грн. невиплаченого страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (стаття 990 ЦК України).
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи, що висновок експерта № 61 від 17 квітня 2019 року проведено на підставі ухвали слідчого судді, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що даний висновок експерта є належним доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачеві матеріальної шкоди, та відхиляє доводи апелянта щодо неналежності даного доказу.
Однак, надавши вірну оцінку висновку експерта, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до яких, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України, а якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки, та помилково при визначенні розміру заподіяної позивачу шкоди виходив з розрахунку, взявши до уваги суму матеріального збитку – 98225,40 грн до розрахунку якої додана величина втрата товарної вартості, а не вартість відновлювального ремонту – 93362,51 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що коефіцієнт фізичного зносу згідно методики п.7.38 визначено 0%.
Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (Постанова ВС у справі № 420/998/18 від 01.07.2020 року).
Отже, оскільки у страховика не виник обов`язок з відшкодування величини втрати товарної вартості, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід було виходити саме з суми 93362,51 грн (вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля відповідно до механічних пошкоджень), а не матеріального збитку - 98225,40 грн.
Відповідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100 000 грн. / т.1 а.с.66/
       При цьому, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про наявність підстав для зменшення суми страхової виплати на суму ПДВ.
       Так, відповідно п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
       у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Колегія суддів погоджується з позицією апелянта про те, що оскільки страхова виплата здійснюється за рішенням суду на рахунок потерпілого, то страхова компанія зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. 
До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах №565/1210/19 від 22.12.2020 року; №911/286/20 від 21.12.2020 року.
Відтак, розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 50105,48 грн. з урахуванням ПДВ (93362,51 - 43257,03 (сума виплачена страховою компанією) = 50105,48 грн.( з урахуванням ПДВ).
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 761/6406/16-ц.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про реально понесені ним витрати на ремонт автомобіля, який на час розгляду справи судом вже був відремонтований, оскільки як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування, виплачене страховою компанією позивачу, не було погоджено між сторонами, а було виплачено вже під час розгляду справи в суді. 
Також відхиляються доводи апелянта про те, що позивач безпідставно відремонтував пошкоджений автомобіль до вирішення спору, з огляду на положення п. 33.2 Закону України« Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що після звернення ОСОБА_3 07 березня 2019 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП, представник відповідача протягом 10 робочих днів прибув до місцезнаходження пошкодженого майна. Страховий акт № цв/19/1069 складено 27 червня 2019 року. /т.1 а.с. 60, 68/.
З огляду на зазначене та керуючись статями 76, 81, 95 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не заявляв клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по справі задля доведення розміру його позовних вимог, не надано доказів щодо фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «Мерседес», д. н. з. НОМЕР_1 в ДТП, що мало місце 02 березня 2019 року, оскільки наданий позивачем висновок експертизи є належним та допустимим доказом.
       Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для відмови в стягненні з відповідача на користь позивача матеріального збитку. 
       Помилково визначивши не той розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті позивачу суд першої інстанції відповідно помилився і у підрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, тим самим вірно зазначивши, що дані кошти у відповідності до вимог п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 536, 625 ЦК України підлягають до стягнення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача за період з 23 липня 2019 року по 09 листопада 2020 року слід стягнути заборгованість по пені, трьох відсотків річних, інфляційних.
Для розрахунку заборгованості по пені, інфляційним та 3% річних колегія суддів бере величину матеріальної шкоди без урахування ПДВ( 50105,48 грн – 20%) 40084,39 грн.
Розрахунок заборгованості по пені відповідно до пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням остаточної позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23 жовтня 2020 року за період з 23 липня 2019 року по 09 листопада 2020 року.
Періоди :
З 23.07.2019 року по 05.09.2019 року (17 % річних) = (40084,39  х 34 % : 365 х 45 = 1680,25 грн).
З 06.09.2019 року по 25.10.2019 року (16,5 % річних) = (40084,39  х 33 % : 365 х 49 = 1775,79 грн).
З 25.10.2019 року по 12.12.2019 року (15,5 % річних) = (40084,39  х 31 % : 365 х 49 = 1668,17 грн).
З 13.12.2019 року по 30.01.2020 року (13,5 % річних) = (40084,39  х 27 % : 365 х 49 = 1451,92 грн).
З 31.01.2020 року по 12.03.2020 року (11% річних) = (40084,39  х 22 % : 365 х 42 = 1014,74 грн).
З 12.03.2020 року по 23.04.2020 року (10 % річних) = (40084,39  х 20 % : 365 х 42 = 922,49 грн).
З 24.04.2020 року по 11.06.2020 року (8 % річних) = (40084,39  х 16 % : 365 х 49 = 860.99 грн).
З 12.06.2020 року пл 09.11.2020 року (6 % річних) = (40084,39  х 12 % : 365 х 150 = 1976,76 грн).
Всього 11351,11 грн (1680,25 +1775,79 +1668,17 +1451,92 +1014,74 +922,49 +860.99 +1976,76 =11351,11 грн).
Розрахунок заборгованості по трьох відсоткам річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 23 липня 2019 року по 09 листопада 2020 року становить 1564,94 грн (40084,39 х 3 % : 365 (кількість днів у розі) х 475 = 1564,94 грн.).
Розрахунок заборгованості по інфляційним відповідно до статті 625 ЦК України за період з 23 липня 2019 року по 09 листопада 2020 року.
За період з 23.07.2019 року по 31.12.2019 року середній рівень інфляції склав 101,3 % = 161 день (40084,39 х 101,3 % = 521,10 : 365 х 161 = 229,85 грн).
За період з 01.01.2020 року по 09.11.2020 року середній рівень інфляції склав 104 % = 314 днів (40084,39 х 104 % = 1603,37 : 365 х 314 = 1379,34 грн).
Отже заборгованість за інфляційними за період з 23.07.2019 року по 09.11.2020 року становить 1609,19 грн.
Клопотання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки позивач просить стягнути пеню за період з 23.07.2019 року по 09.11.2020 року, а з позовом звернувся до суду 19.06.2019 року, тобто в межах строку встановленого частиною другою статті 258 ЦК України.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля пошкодженого в ДТП був ОСОБА_3 , якому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Моральна шкода полягала у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням його майна та несвоєчасною виплатою страхового відшкодування.
На підставі статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За змістом даної норми та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені. Близькі родичі особи, якій завдано моральну шкоду, права на відшкодування такої шкоди не мають, крім випадків коли такими діями безпосередньо були порушені і їх права.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди припинилися відповідно до частини другої статті 608 ЦК України, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що процесуальне правонаступництво у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди не допускається.
Окремих позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 подано не було.
Суд першої інстанції неправильно застосував ці норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача моральної шкоди та закриття провадження в цій частині на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, провадження № 61-33766 сво 18.
Відповідно до пункту 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно п.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних слід змінити, визначивши, що стягненню підлягає сума в розмірі 50105,48 грн. (з урахуванням ПДВ)невиплаченого страхового відшкодування, 11351,11 грн пені за прострочене грошове зобов`язання, 1564,94 грн 3% річних, 1609,19 грн інфляційні втрати.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції змінюється рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача  ОСОБА_3  – ОСОБА_1  матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних, а також скасовується рішення суду першої інстанції в частині в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача моральної шкоди та закривається провадження в цій частині на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, відтак підлягає скасуванню також рішення суду в частині розподілу судових витрат.
Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги наведене, положення частини шостої, тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково (49,93 %), а відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн. (1635,98 (розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги (109065,37 ціна позову х 1 % від ціни позову = 1090,65) х 150 % (ставка судового збору за подання позову) = 1635,98 грн). (1635,98 х 49,93 % (задоволена частина апеляційних вимог) = 816,84 грн). Отже, відповідачу слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 816,84 грн., оскільки позивач при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
Ураховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню також судовий збір за подання позову в розмірі 546,09 грн. (розрахунок 1090,65 (судовий збір, який підлягав сплаті при подання позову) х 50,07 % (задоволена частина позовних вимог) = 546,09 грн.),
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачу слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 270,75 грн (816,84 – 546,09 = 270,75 грн).
Окрім цього, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу відповідно до пункту 3 частини другої статті 142 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову в сумі 2114,96 грн. /розрахунок 4224 х 50,07 % = 2114,96/.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 377, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача ОСОБА_3 –  ОСОБА_1 матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних змінити, визначивши, що з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкодав розмірі 50105,48 грн. (з урахуванням ПДВ)п`ятдесят тисяч сто п`ять гривень 48 копійок (з урахуванням ПДВ) невиплаченого страхового відшкодування, 11351 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 11 копійок пені за прострочене грошове зобов`язання, 1564 (одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири) гривні 94 копійок 3% річних, 1609 (одна тисяча шістсот десять) гривень 19 копійок інфляційні втрати.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року в частині стягнення з відповідача на користь правонаступника позивача ОСОБА_3 –  ОСОБА_1 моральної шкоди та розподілу судових витрат скасувати.
Провадження у справі в частині позовних вимог правонаступника позивача ОСОБА_3 –  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 96 копійок. 
Судові витрати, понесені Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за подання апеляційної скарги в розмірі 270 (двісті сімдесят) гривень 75 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський