ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2021 р.                           Справа№ 910/8138/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Євсікова О.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від                     25.10.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021
у справі № 910/8138/21 (суддя Спичак О.М.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"                
до    Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про    стягнення 67 502,47 грн, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»  (надалі - відповідач)    про стягнення  67 502,47 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладених між сторонами догорів перевезення, не забезпечив збереження вантажу при його перевезенні у вагонах за накладними №52536828, №52524436, №52529534 (досильна), №34817593 (досильна), №38568168 (досильна), №38561445 (досильна), №52532306, №52484813 (досильна),    №52470044, №52532926, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість нестачі вантажу у загальному розмірі 67    502,47грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8138/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця»      на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 67 502 грн 47 коп. вартості нестачі вантажу, 2 270 грн витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи рішення, суд дійшов висновків, що позивачем доведено факт недостачі вантажу, який перевозився у залізничних вагонах та наявність в діях відповідача усіх елементів складу господарського правопорушення, а відповідачем не спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з його вини.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс ЮЕЙ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8138/21 скасувати повністю  та ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. 
Крім того, скаржник просить розглянути апеляційну скаргу за участі представника відповідача у судовому засіданні. 

В апеляційній скарзі скаржник також заявив клопотання у якому просить в порядку п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"  із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006, а також платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №52470044, №52532926, №52532306, №52536828. 

          В обґрунтування вимог апеляційних скарг  скаржники посилаються  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,  неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Скаржник наполягає, що надані позивачем Довідки про вартість вугільної продукції ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та не мають братися судом до уваги, як належні докази, також позивачем не надано доказів оплати вантажу за ціною відправника, не доведено наявність шкоди у позивача.
Відповідач стверджує, що норма недостачі становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів, завантажених у вологому стані. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О.,          Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8138/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/8138/21.

17.08.2021 судом апеляційної інстанції скеровано до суду першої інстанції запит про направлення матеріалів справи та копію ухвали суду від 16.08.2021.

30.08.2021 матеріали справи №910/8138/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду. 
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі №910/8138/21. Задоволено клопотання Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 25.10.2021 о 14:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20.10.2021. Встановлено учасникам апеляційного провадження строк до 07.07.2021 для надання своїх заперечень чи пояснень щодо заявленого в апеляційній скарзі відповідачем клопотання про витребування доказів. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 20.10.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.
Явка представників учасників справи.
В судове засідання від 25.10.2021 з`явився представник відповідача.
Позивач до судового засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст.  120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 25.10.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

          Розгляд клопотань.

          В апеляційній скарзі відповідач  також заявив клопотання у якому просить в порядку п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"  із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006, а також платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №52470044, №52532926, №52532306, №52536828. 

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначив, що залізниця не володіє підтверджуючими документами щодо вартості вантажу, що перевозився у вагонах, а довідки ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» на які посилається позивач не є належним доказом вартості вантажу, тому договір від 27.01.2016 №1-1-2016/006 необхідний для доведення розміру позовних вимог. 

Розглянувши означене клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку відмовити у його задоволенні, виходячи із наступного. 
Згідно з частиною 1    статті 14 ГПК України,    суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до    ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.     Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами частини 4    статті 74 ГПК України,      суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Статтею 79 ГПК України    передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до    ст. 81 ГПК України    учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає    клопотання (п. 2).
Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.
З даного клопотання вбачається, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів та не обґрунтував неможливості самостійно подати відповідні докази. Разом з цим, апеляційний суд також враховує, що таке клопотання відповідач також подавав під час розгляду справи у сді першої інстанції, у задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на те, що витребувані документи не є необхідні для правильного вирішення даного спору.
Суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання. При цьому суд враховує, що оскільки однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є неможливість самостійно подати необхідні для розгляду справи докази. Обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.
До того ж, у відповідності до ч. 3  ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України   та ч. 1 ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника  відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Судом встановлено, що у січні 2021 року відповідно до залізничних накладних №52536828, №52524436, №52529534 (досильна), №34817593 (досильна), №38568168 (досильна), №38561445 (досильна), №52532306, №52484813 (досильна),    №52470044, №52532926 залізницею було прийнято до перевезення вантаж - вугілля кам`яне від станції Курахівка Донецької залізниці до станції Бурштин Львівської залізниці    (вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»; одержувач - ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго»).
На станції Покровськ Донецької залізниці були складені комерційні акти №48204/10/52, №482004/9/51, №482004/11/42, №482004/12/41 від 09.01.2021, на станції Клепарів Львівської залізниці був складений комерційний акт №370400/26/53, на станції Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №388103/49, №388103/50, №388103/44, №388103/45, №388103/48, №388103/47, №388103/46 від 13.01.2021, №388103/34 від 11.01.2021.
Згідно з комерційним актом №482004/10/52 при контрольному переважуванні вагону №56125081 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 68 650 кг, що менше вантажного документу на 1050 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №482004/9/51 при контрольному переважуванні вагону №62111208 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65 450 кг, що менше вантажного документу на 4550 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №482004/11/42 при контрольному переважуванні вагону №62522347 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 66800 кг, що менше вантажного документу на 2200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №482004/12/41 при контрольному переважуванні вагону №62009774 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67900 кг, що менше вантажного документу на 2100 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №370400/26/53 при контрольному переважуванні вагону №60360708 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 62160 кг, що менше вантажного документу на 7040 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/49 при контрольному переважуванні вагону №56617855 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65000 кг, що менше вантажного документу на 3700 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/50 при контрольному переважуванні вагону №621108123 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 66850 кг, що менше вантажного документу на 3150 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/44 при контрольному переважуванні вагону №60031127 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67700 кг, що менше вантажного документу на 2300 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/45 при контрольному переважуванні вагону №56150188 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 64750 кг, що менше вантажного документу на 4250 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/48 при контрольному переважуванні вагону №56857519 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 64650 кг, що менше вантажного документу на 4650 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/47 при контрольному переважуванні вагону №59667386 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65700 кг, що менше вантажного документу на 4300 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/34 при контрольному переважуванні вагону №61015848 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67700 кг, що менше вантажного документу на 2300 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Згідно з комерційним актом №388103/46 при контрольному переважуванні вагону №63524532 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67650 кг, що менше вантажного документу на 2350 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. В місцях виїмки маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені, течі вантажу немає.
Судом встановлено, що комерційні акти підписано уповноваженими особами згідно з п. 10 Правил складення актів, затверджених    наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855.
За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах з урахуванням норми недостачі вантажу для мінерального палива 1% становить 67    502,47 грн.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 67    502,47 грн вартості нестачі вантажу, у зв`язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах №56125081, №62111208, №62522347, №62009774, №60360708, №56617855, №621108123, №60031127, №56150188, №56857519, №59667386, №61015848, №63524532.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, з вини відповідача у незабезпеченні збереження вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 67 502,47 грн, які є вартістю нестачі вугілля, у зв`язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах
Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.
Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.
Так п.2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002    встановлено, що згідно зі статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.
Згідно положень ст. 133    Статуту залізниць України    Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (в особі генерального директора та головного бухгалтера) передало право пред`явлення позову щодо недостачі вантажу, відправленого за залізничними накладними №52536828, №52524436, №52529534 (досильна), №34817593(досильна), №38568168 (досильна), №38561445 (досильна), №52532306, №52484813 (досильна),    №52470044, №52532926 вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ".
Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 67    502,47 грн вартості нестачі вантажу, у зв`язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах №56125081, №62111208, №62522347, №62009774, №60360708, №56617855, №621108123, №60031127, №56150188, №56857519, №59667386, №61015848, №63524532.
Так, за змістом    ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно з ч. 5    ст. 307 Господарського кодексу України    умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ст. 2  Статуту залізниць України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998,  Статут залізниць України    (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).
Відповідно до статті 6  Статуту залізниць України, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457    (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2    ст. 307 Господарського кодексу України.
Як встановлено судом, у січні 2021 року відповідно до залізничних накладних №52536828, №52524436, №52529534(досильна), №34817593 (досильна), №38568168 (досильна), №38561445 (досильна), №52532306, №52484813 (досильна),    №52470044, №52532926 залізницею було прийнято до перевезення вантаж - вугілля кам`яне від станції Курахівка Донецької залізниці до станції Бурштин Львівської залізниці    (вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»; одержувач - ДТЕК «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго»).
В статті    24 Статуту встановлено право    залізниці перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.
Відповідно до  ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт"  залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт"     передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених  Статутом залізниць України.
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Згідно із ч. 2    ст. 924 Цивільного кодексу України    перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.
Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до п. п. 2, 9 Правил складання актів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.072002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів) комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Як встановлено судом, відповідно до комерційних актів №48204/10/52, №482004/9/51, №482004/11/42, №482004/12/41 від 09.01.2021, складених на станції Покровськ Донецької залізниці (станція призначення), відповідно до комерційних актів    №388103/49, №388103/50, №388103/44, №388103/45, №388103/48, №388103/47, №388103/46 від 13.01.2021, складених на станції Бурштин Львівської залізниці (станція призначення), №388103/34 від 11.01.2021, складеного на станції Клепарів Львівської залізниці (станція призначення), встановлено незбереження залізницею вантажу під час його перевезення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи комерційні акти, що підтверджують недостачу вантажу за своєю формою та змістом, відповідають вимогам  Статуту залізниць України    та Правил складення актів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №  567/6855, а тому визнаються судом апеляційної інстанції належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.
Відповідно до ч. 3    ст. 314 Господарського кодексу України    за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).
Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).
В п. 2.7  роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»  зазначено, що згідно зі  статтею 924 Цивільного кодексу України,  статтею 314 Господарського кодексу України  і  статтями 114  і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.
Позивачем долучено до позовної заяви Довідки про вартість вугільної продукції вантажовідправника ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» за вих. № б/н, в яких зазначено вартість кам`яного вугілля, що поставлялось згідно з накладними №52536828, №52532926, №52532306, №52470044, №52524436. Довідки підписані    генеральним директором ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» Долбієвим    Ю.М. та начальником відділу планування та інвестицій - Покиньтелиця    О.В.
  Суд з урахуванням здійсненого аналізу наявних матеріалів справи відповідно до  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ч. 2    ст. 623 ЦК України,    ст. 314 ГК України, а також ст. 115    Статуту залізниць України, дійшов висновку, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тони вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.
Відтак, зважаючи на викладене, заперечення відповідача в цій частині правомірно відхилено судом першої інстанції, як необґрунтовані.
При цьому, суд зазначає, що за змістом ст.    115    Статуту залізниць України    вартість вантажу може бути визначена на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Водночас, ані вказаною нормою, ані будь-якою іншою нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо такого документу.
В п. 2.7  роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»  зазначено, що згідно зі  статтею 924 Цивільного кодексу України,  статтею 314 Господарського кодексу України  і  статтями 114  і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.
Разом з тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу, про що свідчить вставне слово "зокрема".
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених    наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.
За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.
В пункті 3.9  роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002"  Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної чи комерційної несправності вагонів.
Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого    Законом України №584-VII від 19.09.2013    (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.
Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю на більше 0%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.
Отже з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №52536828, №52524436, №52529534 (досильна), №34817593 (досильна), №38568168 (досильна), №38561445 (досильна), №52532306, №52484813 (досильна),    №52470044, №52532926 було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цієї накладної, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) у вагонах №56125081, №62111208, №62522347, №62009774, №60360708, №56617855, №621108123, №60031127, №56150188, №56857519, №59667386, №61015848, №63524532 наступним чином: 1) маса нетто при відправленні становила 2) норма недостачі (природні втрати) становить (1%); 3) недостача вантажу становить кг; 4) вартість 1 т вантажу з ПДВ; 5) сума недостачі з урахуванням природних втрат.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу у вагонах №56125081, №62111208, №62522347, №62009774, №60360708, №56617855, №621108123, №60031127, №56150188, №56857519, №59667386, №61015848, №63524532, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості.
Виходячи зі змісту  ст. 920 Цивільного кодексу України    у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до  ст. 314 Господарського кодексу України     перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.
Абзацом 1 ст. 110  Статуту залізниць України  передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Частиною першою  ст. 623 Цивільного кодексу України    встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до  ст. 224 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ч.1  ст. 225 Господарського кодексу України).
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст.  22, ст.  611, ч. 1 ст.  623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Суд    апеляційної інстанції зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Частиною 2  ст. 623 Цивільного кодексу України    передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Відповідно до ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст. 113 Статуту).
Відповідно до приписів  ст. 924 Цивільного кодексу України,  ст. 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Згідно зі ст. 113  Статуту залізниць України    за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі    фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до абз.1 ст. 115  Статуту залізниць України    вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Згідно ч. 4  ст. 236 Господарського процесуального кодексу України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При здійсненні апеляційного розгляду у даній справі суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування вказаних норм права, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.03.2021  у справі №910/5038/20.
Перевіривши докази, доводи і розрахунки позивача, з урахуванням положень наведеного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами - залізничними накладними, комерційними актами, довідками про вартість вугільної продукції. При цьому, як було зазначено судом вище, довідки про вартість 1 т товару суд вважає належними доказами вартості втраченого вантажу, оскільки наведені вище довідки підписані директором, який несе відповідальність за фінансово-господарську роботу підприємства.
З урахуванням викладеного в сукупності, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що залізниця допустила втрату вантажу під час перевезення, що підтверджується комерційними актами, вартість вантажу підтверджується довідками, розрахунок вартості втраченого вантажу позивачем проведено з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів.
При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у спірних вагонах сталась не з вини відповідача (відповідно до ст. 127 Статуту).
Здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно                                            ст. 86    Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції зважаючи на те, що при перевезенні вантажу у вагонах №56125081, №62111208, №62522347, №62009774, №60360708, №56617855, №621108123, №60031127, №56150188, №56857519, №59667386, №61015848, №63524532 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим наявна недостача вантажу на суму 67    502,47 грн, а відповідачем не доведено, що недостача вантажу у вказаних вагонах відбулась не з вини залізниці, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» вартості недостачі вантажу у розмірі 67    502,47 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.
Доводи відповідача про те, що при визначенні суми норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2%, а не 1% колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів, що вантаж перевозився у вологому стані, зокрема про таку характеристику вантажу не зазначено у залізничних накладних. До того ж у п. 50 деяких залізничних накладних вказано про здійснення заходів проти змерзання вантажу - профілактика виконана шляхом обмаслення в кількості 1%. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи скаржника про порушення судом першої інстанції  норм процесуального права при дослідженні доказів щодо вартості втраченого вантажу, тому що за твердженнями скаржника позивач не надав суду документи щодо вартості вантажу, а саме договір поставки між ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"   та         АТ «ДТЕК Західенерго».
Колегія суддів вважає за необхідне вкотре наголосити, що згідно зі  статтею 924 Цивільного кодексу України,  статтею 314 Господарського кодексу України, статтями 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, необхідно застосовувати норми  Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14). У цій справі документами, які підтверджують вартість втраченого вантажу є довідки  ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (вантажовідправника) про вартість 1 тонни кам`яного вугілля, які видані щодо кожного вагону та залізничної накладної.
          Аргументи скаржника на те, що судом було безпідставно відхилено клопотання про витребування доказів у справі, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, порушення норм процесуального права колегія суддів не вбачає, оскільки судом було розглянуто зазначене клопотання та встановлено, що докази, які відповідач просить витребувати не є необхідними для правильного вирішення даного спору.
          Стосовно посилання скаржника на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 у справі №910/4607/21 колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладенні у постановах Верховного Суду. 
Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють аргументи подані ним в ході розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Враховуючи положення частини 1  статті 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006    №3477-IV  "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",       no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на  скаржника. 

         Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8138/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови суду складено та підписано - 03.11.2021. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                О.О. Євсіков