ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/11984/20 пров. № А/857/17639/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р., 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 20 липня 2021 року (головуючий суддя: Мричко Н.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправними і скасування постанов, –
встановив:
ОСОБА_1 , 16.12.2020 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною при примусовому виконанні виконавчого напису № 33057, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 9950,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 23.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 63393895, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.10.2020 у виконавчому провадженні № 263393895, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 09.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 63393895, винесених приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною.
Обґрунтовує позов тим, що відповідач протиправно, з порушенням правил територіальної юрисдикції відкрила виконавче провадження, оскільки позивач не зареєстрована та не проживає у місті Києві. Зазначає, що не має коштів та майна на території виконавчого округу міста Києва, отже оскаржені постанови є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року  адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895, від 23.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 63393895, від 23.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 263393895, від 09.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 63393895, винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною. У задоволенні решти позовних вимог відмолено.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3364 грн.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та винести нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що виконавчим документом – виконавчим написом № 33057 від 08.09.2020, який виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, а тому у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка учасників справи належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2020 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович вчинив виконавчий напис № 33057 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Аланд» заборгованості у розмірі 9950,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Аланд» 21.10.2020 звернулося до відповідача із заявою № 20081239 про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса від 08.09.2020 № 33057.
Відповідачка, 23.10.2020 прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 63393895 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Аланд» заборгованості у розмірі 9950,00 грн, 23.10.2020 постанову про стягнення з боржника основної винагороди № 63393895, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 263393895, 09.11.2020 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 63393895.
Вважаючи вказані постанови протиправними, позивачка звернулася з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанови відповідача від 23.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди № 63393895, від 23.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 263393895 та від 09.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 63393895 за своїм характером є похідними від постанови від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895, яка є протиправною, а тому такі також підлягають скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім : 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та    Законом України    «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно ст. 1 Закону № 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. 
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 1403-VIII).
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно п. 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»    (далі - Закон № 1382-IV): вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з ч. 10  ст. 6 Закону № 1382-IV, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 11 ст. 6 Закону № 1382-IV).
Відповідно до норм ч. 1  ст. 4 Закону України від 20 листопада 2012   року №  5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI), Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих    Конституцією України    свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим    Законом    документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 Закону № 5492-VI, до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Згідно з ч. 2 цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи місцем реєстрації ОСОБА_1 є: с. Мокряни, Дрогобицького району, Львівської області, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 (а. с. 20).
У свою чергу, у постанові про відкриття виконавчого провадження, вказані наступна адреса боржника: АДРЕСА_1 .
В контексті спірних правовідносин, також, суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи не додано.
Стосовно покликання апелянта про те, що у виконавчому написі № 33057 від 08.09.2020,  вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги. Оскільки, факт проживання позивача за вказаною адресою в м. Києві не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Тобто, об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що ОСОБА_1 проживає у місті Києві, на дату відкриття виконавчого провадження, чи у неї є майно на території цього виконавчого округу, відповідач, на підтвердження правомірності постанови від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895, не надав.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної вважає, що постанова від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895 необхідно скасувати, оскільки приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як прийняла виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить вимогам Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20.
Крім цього, у зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції встановлено підстави для скасування постанови від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895, отже наявні підстави для задоволення інших позовних вимог, щодо скасування постанов від 23.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 63393895, від 23.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 263393895, від 09.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 63393895, винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, оскільки такі є похідними від правомірного винесення постанови від 23.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63393895.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивачки, то суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено доводів стосовно того, що сума витрат в розмірі 2500 грн, яку суд першої інстанції стягнув з відповідача підлягає зменшенню, оскільки така є не співмірною, з огляду на предмет розглядуваного спору.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
Згідно приписів ст. 139 КАС України, підстав для стягнення судових витрат під час розгляду в суді апеляційної інстанції, не має.
Отже, апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 20 липня 2021 року у справі № 380/11984/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 18.10.2021.