ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8447/21 Справа № 932/17253/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 54

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі — Соломці М.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрпошта» 
на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2021 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що вона перебувала із відповідачем у трудових відносинах працюючи на посаді начальника відділення поштового зв`язку поштового підрозділу 110001001 Дніпро АТ «Укрпошта». Наказом № 6298-к від 15 жовтня 2019 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я.
Вважає наказ відповідача незаконним, оскільки причина звільнення є законодавчо необґрунтованою. У вказаному наказі про звільнення не наведено ні фактичних ні юридичних підстав звільнення, не зазначено частину статті 41 КЗпП України, за якою її звільнено, крім того, у порушення вимог ч.2 ст. 47 КЗпП України цей наказ їй не видавався та в силу вимог ст. 149 КЗпП України письмові пояснення у неї не відбиралися, а службова записка начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській дирекції Козинки О.О., про яку зазначено в наказі про звільнення, не може бути підставю для розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП України.
Позивач зазначає, що її посада не була пов`язана з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, які б давали підстави для втрати довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідач не звертався до Первинної профспілкової організації Дніпропетровської дирекції «Укрпошта» про надання згоди на її звільнення на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, тому її звільнення відбулося без попередньої згоди на це виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Також, як відомо з наказу № 6298-к від 15 жовтня 2019 року, відповідач не надавав їй щорічні відпустки за період з 17 жовтня 2016 року по 16 жовтня 2017 року - 30 календарних днів, з 17 жовтня 2017 року по 16 жовтня 2018 року - 30 календарних днів, з 17 жовтня 2018 року по 15 жовтня 2019 року - 24 календарних днів. У разі, якщо працівник йде у відпустку в обумовлений графіком строк, заява на відпустку може не подаватись. Відповідно до ч.4 ст.80 КЗпП України та ч.4 ст.11 Закону України «Про відпустки», продовження відпустки не залежить від волі роботодавця на відміну від її перенесення на інший термін, що вирішується за взаємною згодою сторін, зміст зазначеного законодавства не містить слова «заява» та будь-якої інформації чи посилання на нормативно-правовий акт, згідно з яким працівник повинен писати заяву для продовження відпустки. Таким чином, вона йшла у відпустку в обумовлений графіком строк, за домовленістю з роботодавцем, тому заява на відпустку не подавалася. Отже, з 17 вересня 2019 року вона перебувала у щорічній відпустці за 2017 рік тривалістю 30 календарних днів по 17 жовтня 2019 року.
Позивач вказує у позові на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Пунктом 1 частини 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, щорічна відпустка повинна бути продовжена або перенесена на інший період. Отже, з 15 жовтня 2019 року після зданого лікарняного за період з 17 вересня 2019 року по 12 жовтня 2019 року відбулося автоматичне продовження невикористаної основної відпустки на 24 дні. На підтвердження того, що мала місце домовленість про продовження відпустки після закриття лікарняного свідчить і та обставина, що 15 жовтня 2019 року вона прийшла на роботу та надала листок непрацездатності, тобто виразила волевиявлення на продовження відпустки після припинення тимчасової непрацездатності, але наказом №6298-к від 15 жовтня 2019 року вона була звільнена з роботи, в той час, як вона перебувала на лікарняному.
На підставі вищевикладеного, просить скасувати наказ в/о директора Дніпропетровської дирекції «Укрпошта» № 6298-к від 15 жовтня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Дніпро; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 жовтн 2019 року по день фактичного поновлення на роботі, допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць, стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ №6298-к про припинення трудового договору від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі до АТ «Укрпошта» на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Дніпро, з 15 жовтня 2019 року. Стягнуто з АТ «Укрпошта», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 244100,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ «Укрпошта» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо скасування наказу №6298-к про припинення трудового договору від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 41 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на роботі до АТ «Укрпошта» на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Дніпро, з 15 жовтня 2019 року та стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 244100,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що АТ «Укрпошта» видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності вважає, що діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про скасування наказу №6298-к про припинення трудового договору від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 41 КЗпП України, поновлення останньої на роботі до АТ «Укрпошта» на посаді начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Дніпро, з 15 жовтня 2019 року та стягнення з АТ «Укрпошта», на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 244100,00 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» без задоволення, рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № 2507 від 17 жовтня 2016 року, виданого відповідачем, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду начальника відділення зв`язку ВПЗ Дніпро.
Відповідно до п.4.2. розділу ІV Положення про відділення поштового зв`язку Дніпро Поштамту Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», затвердженого Директором Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 14 липня 2016 року, начальник відділення поштового зв`язку, зокрема, зобов`язаний: організовувати роботу ВПЗ з надання послуг поштового зв`язку, супутніх та інших комерційних послуг відповідно до діючого Реєстру послуг УДППЗ «Укрпошта» з урахуванням потреб споживачів; забезпечувати рентабельну діяльність ВПЗ; забезпечувати облік грошових коштів та інших матеріальних цінностей, ведення касових операцій згідно з вимогами Положення про ведення касових операцій в підрозділах національного оператора поштового зв`язку та Порядку організації роботи з готівковими коштами в об`єктах поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта», надання звітності до Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» та Поштамту Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» у встановлені строки; забезпечувати збереження грошових коштів, цінностей, майна, обладнання та умови зберігання цінностей відділення поштового зв`язку; забезпечувати охорону конфіденційної інформації, що є власністю держави, та комерційної таємниці Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; своєчасний розгляд звернення громадян та належне вирішення питань, порушених у цих листах; не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які було довірено або стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків; організовувати контроль за роботою працівників поштового зв`язку ВПЗ, своєчасно складати графік роботи та щоденно вести облік робочого часу працівників за табелем обліку робочого часу; своєчасно доводити до працівників відділення поштового зв`язку накази, розпорядження, рішення, доручення Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», начальника Поштамту.
У п.4.3. розділу ІV вищевказаного Положення передбачено випадки покладення на начальника відділення поштового зв`язку відповідальності (матеріальної, дисциплінарної тощо). З даним Положенням ОСОБА_1 була ознайомлена 14 липня 2016 року.
12 грудня 2016 року Директором Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» були затверджені Доповнення до Положення про відділення поштового зв`язку Дніпро Поштамту Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», яким п.4.2. розділу 4 доповнено наступними пунктами: начальник відділення поштового зв`язку зобов`язаний: забезпечувати постійний контроль за розподілом навантаження потоку користувачів послуг між операційними вікнами; у разі виникнення черг - задіювати роботи в операційних вікнах увесь персонал об`єкта, включаючи безпосередньо начальника об`єкта та його заступника; запобігати виникненню невдоволення користувачів у приміщенні об`єкта поштового зв`язку, приділяючи максимальну увагу кожному користувачу послуг, що завітав до об`єкта поштового зв`язку; у разі усного звернення користувача на низьку якість обслуговування у підпорядкованому об`єкті поштового зв`язку, начальник об`єкта поштового зв`язку особисто (в разі відсутності - заступник начальника або працівник, що його заміщує) повинен вжити необхідні заходи для вирішення питання, що виникло у користувача послуг, надати йому необхідну допомогу чи відповідне роз`яснення. З даними доповненнями ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис.
17 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та Дніпропетровською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до умов договору, працівник, який займає посаду начальника відділення поштового зв`язку та виконуючий роботу безпосередньо пов`язану з обробкою, зберіганням, продажем, виплатою пенсії та переводів, прийманням комунальних платежів, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за здійснені операції, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей, і в зв`язку з викладеним зобов`язується: а) бережливо відноситися до переданих йому для зберігання або для іншої мети цінностей підприємства, установи, організації і приймати заходи по попередженню шкоди; б) своєчасно повідомляти адміністрації підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) приймати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до п.5 цього договору, його дія поширюється на весь час роботи з ввіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства, установи, організації.
Наказом № 4365-к від 17 липня 2019 року «По особовому складу», виданому відповідачем, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю начальника відділення зв`язку ВПЗ Дніпро Бутенко Л.М. відмінено дію наказу № 4316-к від 16 липня 2019 року про звільнення у зв`язку з втратою довір`я п.2 ст. 41 КЗпП України.
Наказом № 5339-к від 23 серпня 2019 року «Про відсторонення від роботи», виданим відповідачем, ОСОБА_1 , начальника ВПЗ Дніпро, відсторонено від виконання своїх посадових обов`язків з 24 серпня 2019 року у зв`язку із проведенням службового розслідування, без збереження заробітної плати.
23 серпня 2019 року працівниками відповідача складено Акт про відмову начальника ВПЗ Дніпро Бутенко Л.М. від ознайомлення та підписання наказу про відсторонення від роботи.
15 жовтня 2019 року відповідачем було видано наказ (розпорядження) № 6298-к «про припинення трудового договору (контракту)», яким ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділення зв`язку поштового ВПЗ Дніпро. Причиною звільнення в наказі зазначено: п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я. Підставою звільнення в наказі зазначено службову записку начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській дирекції Козинки О.О. З даним наказом позивач була ознайомлена 15 жовтня 2019 року та зазначила про незгоду з ним.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу прямо передбачені ст.ст. 40, 41 КЗпП України.
П. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Ч. 1 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.
У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.
Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.
Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Як зазначено в п. 28 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.
Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Про зазначені висновки вказано в Постанові Верховного Суду України у справі №6-100цс16 від 20 квітня 2016 року.
Виходячи із змісту вищенаведених положень законодавства, перелік дій працівника, що можуть бути підставою для втрати довір`я, чинним законодавством не визначено, крім того, законом не встановлено вимог до форми документів, які можуть бути підставою для висновку роботодавця про втрату довіри до працівника.
Наказ про звільнення працівника з роботи має містити конкретні посилання на порушення трудового чи іншого законодавства, про що зазначено в ухвалі Верховного Суду України від 06 квітня 2011 року, ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року. 
Однак, у наказі про звільнення позивача № 6298-к від 15 жовтня 2019 року не зазначено конкретного порушення, за здійснення якого позивач звільнена з роботи, а міститься лише посилання на службову записку начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській дирекції Козинки О.О. як на підставу для видання цього наказу без зазначення дати складання цієї службової записки.
В матеріалах справи містяться копії службової записки начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській області Козинки О.О. від 15 липня 2019 року та від 11 червня 2016 року.
Під час судового розгляду справи, представник відповідача пояснила, що підставою для звільнення стала службова записка начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській області Козинки О.О. від 11 червня 2016 хоча і службова записка від 15 липня 2019 року теж слугувала підставою для звільнення.
Виходячи з вищевикладеного, неможливо встановити, яка ж все таки службова записка стала підставою для звільнення позивача. 
Зі змісту службової записки від 11 червня 2016 року не вбачається також, що вона стосується позивача, прізвищем, ім`ям та по батькові якої відповідно до паспорту громадянина України є « ОСОБА_1 ».
Колегія суддів вважає, що не підлягають дослідженню акт від 12 липня 2019 року, оскільки останній також не стосується позивача, прізвищем, ім`ям та по батькові якої відповідно до паспорту громадянина України є « ОСОБА_1 », акти від 03 липня 2019 року та від 04 липня 2019 року, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про які зазначає відповідач в апеляційній скарзі, оскільки такі документи не зазначені в оскаржуваному наказі, як підстава для звільнення та відсутні посилання на них.
Згідно Витягу з протоколу засідання № 11 від 24 березня 2021 року, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції, профспілковий комітет Первинної профспілкової організації Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» надав згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення зв`язку Дніпро Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта», на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.
Встановлено, що ОСОБА_1 відносилася до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові кошти та товарні цінності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час видання відповідачем наказу про її звільнення № 6298-к від 15 жовтня 2019 року не було достатніх доказів вважати, що позивач за час роботи здійснила винні дії, що призвели до втрати довір`я до неї з боку відповідача і надані відповідачем суду докази провини позивачки це не спростовують.
Не заслуговують на увагу доводи відповідача про проведення неправильного визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідний розрахунок проведено відповідно до вимог чинного законодавства. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду в оскарженій частині є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрпошта» - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року в оскарженій частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

О.В. Лаченкова