ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року	Львів	Справа № 569/6744/21 пров. № А/857/19050/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2021 року (головуючий суддя: Ковальов І.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, –

встановив:

ОСОБА_1 , 02.04.2021 звернувся з позовом, в якому просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ДПО 18 № 699553 від 31.03.2021, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП щодо нього закрити, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовує позов тим, що для керування составом транспортних засобів з тягачем «IVECO» номерний знак НОМЕР_1 та причепом «GROMEX L3» номерний знак НОМЕР_2 необхідна категорія для керування транспортними засобами «С1Е» або «СЕ». Оскільки, у ОСОБА_1 в посвідченні водія відкрито категорію «СЕ», то керування вказаним составом транспортних засобів відбулося без порушення вимог п. 2.1. а ПДР України.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився Департамент патрульної поліції та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції застосовуються маси транспортних засобів без навантаження, хоча повинні враховуватися повні маси цих транспортних засобів. Крім цього, додаючи ці маси, суд визначає для них категорію, яка необхідна для керування ними, при цьому не враховує, що ці категорії вже встановлені відповідними нормативними документами. Також, зазначає, що відеозапис, який знаходиться на CD-диску, на якому засвідчено вчинене правопорушення позивачем, є належним, достовірним, достатнім доказом у цій справі.
Представник позивача, у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представники відповідачів, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 699553 від 31 березня 2021 року винесеної командиром взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області лейтенантом поліції Лось В.В., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки IVECO номерний знак НОМЕР_1 , 31 березня 2021 року о 15 год. 46 хв. а/д Київ-Чоп 163 км рухався зі швидкістю 77 км/год. в населеному пункті 5.45 Болярка, чим перевищив швидкість на 27 км/год, а також без відповідної категорії «ВЕ» на право керування, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Керуючись положеннями ст.   33, ч. 2 ст. 36, ст. 284 КУпАП, постановив: застосувати до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для керування вказаними вище транспортними засобами необхідна наявність категорії «С1Е» або «СЕ», а оскільки у позивача в посвідченні водія відкрито категорії «В», «С1», «С», «СЕ», то в керування автомобілем «IVECO» та причепом «GROMEX L3» відбувалося без порушення вимог п. 2.1.а   ПДР   України.
Крім цього, суд першої інстанції під час дослідження у засіданні диску з файлами, що був поданий відповідачем до відзиву, виявив файли із розширеннями «avi», «mov», «jpg», однак ці файли не засвідчені електронним цифровим підписом, а тому є не  допустимими доказами, в розумінні   ст. 74 КАС України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. «а» п. 2.1. Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ»   Правил дорожнього руху, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України   від 10.10.2001 № 1306   (далі   ПДР   України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 1   ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1   ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом, без посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.13 Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» ПДР   України, транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач керував составом транспортних засобів з вантажного автомобіля марка «IVECO» модель « 35S17» (тягач, повна маса – 3500, маса без навантаження - 2270) номерний знак НОМЕР_1 та причепом «GROMEX L3» модель «L3» (причіп, повна маса – 3500, маса без навантаження - 1240) номерний знак НОМЕР_2 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «IVECO» модель « 35S17» номерний знак НОМЕР_1 , такий є вантажним, спеціалізованим (платформа) (а. с. 6).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «GROMEX L3» модель «L3» номерний знак НОМЕР_2 , такий є причепом спеціалізованим (платформа) (а. с. 5)
Згідно посвідчення водія ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , у нього наявні такі категорії для керування транспортними засобами: «В», «В1» «С1», «С», «СЕ» (а. с. 7).
Проаналізувавши вищенаведені документи та норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що керування позивачем составом транспортних засобів «IVECO» модель « 35S17» (тягач) номерний знак НОМЕР_1 та причепом «GROMEX L3» модель «L3» відбувалося без порушення вимог п. «а» п. 2.1. Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» ПДР   України. Оскільки, ОСОБА_1 керував тягачем - «IVECO» модель « 35S17», який є вантажним транспортним засобом, а у позивача відкриті категорія «С1», «СЕ», які надають йому право керувати составом транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.
Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою зокрема, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 699553 від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки IVECO номерний знак НОМЕР_1 31 березня 2021 року о 15 год. 46 хв. а/д Київ-Чоп 163 км рухався зі швидкістю 77 км/год в населеному пункті Болярка, чим перевищив швидкість на 27 км/год.
На підтвердження вказаного порушення відповідачем до матеріалів додано CD-диск з файлами, із розширеннями «avi», «mov», «jpg», разом з тим, ці файли не засвідчені електронним цифровим підписом.      
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядок подання суду електронних доказів визначений частинами другою - третьою   статті 99 КАС України.
   Зокрема, передбачено, що Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до   Закону України   «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Згідно до ч. 1   ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»   оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до   Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України, учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (частина четверта   статті 99 КАС України).
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5   ст. 99 КАС України).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписами процесуального законодавства визначено дві форми подання до суду письмових доказів: в паперовій формі (в оригіналі або в належним чином засвідченій копії) або в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи або його представників. Іншої форми подання до суду процесуальних документів (в тому чисті письмових доказів) чинними нормами      Кодексу адміністративного судочинства України      не передбачено.
Разом з тим, матеріали цієї справи, не містять будь-яких ознак належного засвідчення копій електронних доказів електронним цифровим підписом.
Отже, надані файли фото та відеозаписів не є допустимими доказами в розумінні   ст. 74 КАС України.
Таким чином, відповідачами не до доведено вину позивача у перевищенні швидкості на 27 км./год.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню.
Таким чином, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322,  КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2021 року у справі № 569/6744/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 04.11.2021.