Справа № 127/23454/21 
Провадження № 33/801/831/2021
Категорія: 295 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гуменюк Н. В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Гуменюк Наталії Володимирівни на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року про притягнення до адміністра-тивної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , війсь-ковослужбовця Військової частини НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2021 року серії НГ № 001992, ОСОБА_1 28 липня 2021 року о 08.00 годині не з`явився вчасно на військову службу у Військову частину НОМЕР_2 з лікувального закладу та до 06 серпня 2021 року в умовах особливого періоду був відсутній на службі без поважних причин, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, вчинивши таким чином право-порушення, передбачене частиною четвертою статті 172-11 КУпАП.
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк сім діб. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 454,00 гривні судового збору.
Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, захис-ник ОСОБА_1 адвокат Гуменюк Н. В. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи постанову суду винесеною за невідповідності висновків суду обста-винам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, ад-вокат просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях підзахисного складу адміністративного правопо-рушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП. Захисник зазначає, що суд першої інстанції, вірно визначившись із часом перебування ОСОБА_1 на лікуванні, помилково зазначив про відсутність ОСОБА_1 на військовій службі до 06 серпня 2021 без поважних причин, оскільки з 06 серпня 2021 року він перебував на лікарняному. Тобто, посилаючись на фабулу прото-колу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції одночасно дій-шов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адмініс-тративного правопорушення. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що протокол про адміністративне правопорушення складений поза межами визначеного для цього строку, встановленого статтею 254 КУпАП, у ньому відсутні посилання на підтвердження кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення дій в умовах особливого періоду. Жодного поси-лання на нормативні акти щодо запровадження особливого періоду у протоколі немає.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при роз-гляді справи про адміністративне правопорушення зобов’язаний з’ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом’якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з’ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішен-ня справи.
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не до-сліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом дру-гим частини восьмої цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Заслухавши у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, його захисника адвоката Гуменюк Н. В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопору-шення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задово-ленні апеляційної скарги захисника.
Як слідує з матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2021 року серії НГ № 001992, ОСОБА_1 28 липня 2021 року о 08.00 годині не з`явився вчасно на військову службу до Військової частини НОМЕР_2 з лікувального закладу, до 06 серпня 2021 року в умо-вах особливого періоду був відсутній на службі без поважних причин, проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби. До протоколу про адміністративне правопорушення додані копії рапор-тів ОСОБА_1 від 23 липня та 10 серпня 2021 року, з яких відповідно слідує клопотання про звільнення його з 23 липня 2021 року від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та доповідь про те, що він приступив до виконання службових обов`язків з 10 серпня 2021 року. Також згідно листка не-працездатності від 23 липня 2021 року та медичного висновку від 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 з 23 до 27 липня 2021 року та з 06 до 09 серпня 2021 пе-ребував на лікуванні.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, суд першої інстанції вважав підтвердженими обставини, викладені у протоколі про адмі-ністративне правопорушення від 06 вересня 2021 року, та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 належними доказами, які узгоджуються між собою.
За викладених фактичних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 04 жовтня 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, обгрунтованими.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП полягає у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем ( крім строкової військової служби ), а та-кож військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі при-значення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікуваль-ного закладу тривалістю до десяти діб, в умовах особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, за вказаних у постанові суду обставин є обґрунтованими, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю доказів у даній справі.
З матеріалів справи убачається та не заперечується ОСОБА_1 , що він перебував на лікуванні у період з 23 до 27 липня 2021 року та з 06 до 09 серпня 2021 року. Такі фактичні обставини підтверджуються відповідними доказами. Крім того, ОСОБА_1 подані рапорти із клопотанням про звільнення його від виконання службових обов`язків з 23 липня 2021 року у зв`язку із хворо-бою, а надалі - з доповіддю про те, що він приступив до виконання службових обов`язків з 10 серпня 2021 року. Тобто, на противагу доводів апеляційної скар-ги об`єктивно неможливо заперечити нез`явлення ОСОБА_1 з лікувального закладу у військову частину по місцю його служби без поважних причин у період з 28 липня до 05 серпня 2021 року.
Апеляційний суд не вважає спроможними доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення судом першої інстанції конкретних строків відсутнос-ті ОСОБА_1 на військовій службі, адже такі по суті є перекручуванням об`єктивних встановлених судом та підтверджених відповідними доказами об-ставин з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адмініс-тративне правопорушення. 
Щодо аргументів апеляційної скарги з приводу не визначення у протоколі про адміністративне правопорушення кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, а саме нормативного обґрунтування особливого періоду, тобто складення протоколу з порушенням вимог статті 256 КУпАП, то апеляційний суд такі доводи скарги оцінює як безпідставні з огляду на таке. Статтею 256 КУпАП урегульований зміст прото-колу про адміністративне правопорушення, де, зокрема, передбачено необхід-ним зазначення нормативного акту, який безпосередньо передбачає відпові-дальність за дане правопорушення. Через це додаткове викладення у протоколі норми законодавства про введення на території України особливого періоду не є необхідним.
У той же час неможливо заперечити безпомилковість обґрунтування поста-нови суду першої інстанції з даного приводу. Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період в Україні настає з моменту оголошення рішення про мобі-лізацію ( крім цільової ) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію. Отже з указаного часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України ( стаття 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ) не приймалося.
В апеляційній скарзі адвокат вказує також на складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з порушенням строків, визначених частиною другою статті 254 КУпАП, а саме зі спливом двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Проте апеляційний суд такий аргумент скарги вважає необґрунтованим, оскіль-ки як достеменно слідує з матеріалів справи, згідно відповіді Військової части-ни 3008 від 27 вересня 2021 року № 50/08/33-2228 з метою уточнення причин та умов, що сприяли факту несвоєчасного прибуття солдата ОСОБА_1 до військової частини з лікувального закладу було призначене службове розсліду-вання, що завершене 06 вересня 2021 року. Таким чином неможливо заперечи-ти складення протоколу про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2021 року з дотриманням строків, встановлених статтею 254 КУпАП. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про ви-конання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейсь-кого суду як джерело права. 
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумі-тися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Про-ніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо до-пустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Євро-пейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національ-ного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи сто-совно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спросто-вують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скарж-ника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З ура-хуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адмі-ністративного правопорушення, апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних, об`єктивних підстав для задоволення такої вимоги. Апе-ляційний суд вважає доцільним зазначити, що розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції здійснений ґрунтовно, об`єктив-но, правильно, неупереджено, у послідовний спосіб, із застосуванням виключно правового підґрунтя процедури, визначеної КУпАП.
Відтак, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить закон-них підстав для скасування правильної постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року про притягнення до адмініс-тративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 172-11 КУпАП.
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гуменюк Наталії Володимирівни залишити без задоволення.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною четвертою статті 172-11 КУпАП зали-шити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко