Ухвала
 
28 жовтня 2021 року
місто Київ
 
справа № 2-206/08
провадження № 61-17158ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року про поновлення процесуального строку, постанову Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у січні 2008 року звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання права власності на земельну частку (пай).
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року позов задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), площею 2, 69 умовних кадастрових гектарів, вартістю 27 107, 00 грн, яка перебуває в колективній власності КСП «Чапаєва» (реорганізованого у СВК «Снивода»), у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 
ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі, звернулася із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року поновлено ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції встановив наявність заповіту від 27 серпня 2002 року, складеного ОСОБА_4 на користь на той час малолітньої ОСОБА_3 .
На час апеляційного розгляду позивач зазначила, що їй та відповідачу було відомо про наявність заповіту, проте, за домовленістю сторін зазначена обставина не повідомлялася суду.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу, поданого ОСОБА_1 , що на час смерті спадкодавця заявнику ОСОБА_3 виповнилося 6 років, тому всі юридичні дії від її імені вчинялися її батьками як законними представником, зокрема відповідачем ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки відповідач як спадкоємець першої черги за законом відмовилася від спадщини на корись сестри, тобто вчинила дії стосовно спадщини від свого імені, втім докази, що ОСОБА_2 у суді першої інстанції представляла інтереси малолітньої доньки, відсутні.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців, не витребував інформацію щодо спадкової справи, а в разі її наявності не дослідив її зміст, не залучив до участі у справі спадкоємця, тобто не вирішив питання стосовно з`ясування кола осіб, які мають брати участь у цій праві, як наслідок, ухвалив рішення, яким вирішив питання про права особи, яку не було залучено до участі в справі.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 19 жовтня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2021 року про поновлення процесуального строку, постанову Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2008 року просить залишити в силі.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
-          оскаржувані рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
-          рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без врахування правових висновків, викладених, зокрема у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18), щодо наявності підстав для поновлення судом апеляційної інстанції процесуального строку;
-          суд апеляційної інстанції поновив ОСОБА_3 строк на подання апеляційної скарги за відсутності доказів на підтвердження того, коли заявник отримала копію оскаржуваного рішення, відповідно процесуальний строк поновлено на підставі наведених заявником припущень;
-          рішення суду апеляційної інстанції мотивовано наявністю заповіту, складеного на користь заявника ОСОБА_3 , однак зазначений заповіт не містить відомостей про дату народження заповідача та відомості про обов`язкову реєстрацію заповіту у Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, тож суд апеляційної інстанції встановив обставини на підставі недопустимих доказів;
-          суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що на час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилося 11 років; на час розгляду справи інтереси такої особи представляють її законні представники (батьки), зокрема відповідач ОСОБА_2 , яка, визнаючи позов, діяла не тільки від свого імені, а й від імені своєї доньки ОСОБА_3 .
Отже, серед підстав касаційного оскарження заявником рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначені підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 та пункті 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Калинівського районного суду Вінницької області цивільну справу № 2-206/08 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко