Справа №214/662/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Яценко Н. Г.	
Номер провадження 33/816/359/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  124 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

14 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення  № 214/662/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського  міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2021, якою провадження у справі відносно 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності,

установив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді в частині визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки викладені суддею обставини досліджені не повно, не об`єктивно та не всебічно, наявна у справі фото таблиця не відповідає обставинам справи і складена з порушенням вимог закону. Протокол про адміністративне правопорушення складений 15.01.2021 за вчинене 02.01.2021 правопорушення з порушенням вимог закону. Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області не витребувані відео докази відповідно до його клопотання та не допитаний як свідок працівник поліції, який складав протокол. Крім того, не залучений до справи фахівець у галузі права ОСОБА_4 , тому він був позбавлений права на захист/юридичну допомогу.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 116621 від 15.01.2021 водій ОСОБА_5 притягався до відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що 02.01.2021 о 04:40 в м. Кривий Ріг Саксаганський район по вул. Об`їзна дорога, керуючи автомобілем «DAF FT CE85», н. з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel S24», н. з. НОМЕР_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки перед зміною напрямку руху, а далі поворотом ліворуч, не переконався в безпечності для нього та інших учасників руху, чим створив аварійну обстановку, що призвела до ДТП, а саме змусив водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем «Ford Fusion», н. з. НОМЕР_3 , різко гальмувати та змінювати напрямок руху, будучи у аварійній обстановці виїхав за межі проїжджої частини дороги, де допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді паркану терміналу «Нова Пошта», який розташований по бул. Вечірній в м. Кривий Ріг, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР. Внаслідок ДТП автомобіль та паркан отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріального збитку.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2021 ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Одночасно провадження у справі відносно ОСОБА_5 було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі – Конвенція), зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).
Враховуючи, що ОСОБА_5 не був присутнім під час прийняття суддею рішення, копію постанови отримав лише 15.06.2021, а апеляційну скаргу направив до суду 25.06.2021 з додержанням десятиденного строку, то строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом 20 днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розписки від 17.08.2021, ОСОБА_5 в судове засідання 14.09.2021 не з`явився. При цьому апеляційним судом з метою дотримання права особи на доступ до суду розгляд справи був призначений дистанційно в режимі відеоконференції з Охтирським міськрайонним судом, який є найближчим судом, розташованим за місцем проживання ОСОБА_5 (постанова судді апеляційного суду від 22.07.2021).
У відповідь на вказані вище дії, на адресу апеляційного суду ОСОБА_5 направив «клопотання/заяву», у якому/якій просив долучити до матеріалів справи доказ про відео фіксацію події, а також зазначав, що він і його представник не отримували судової повістки.
Крім того, апеляційний суд враховує, що розгляд справи з додержанням вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП спочатку був призначений на 06.08.2021 (в режимі відеоконференції), про що також свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було 02.08.2021 отримано ОСОБА_5 особисто. Однак розгляд справи не відбувся і був відкладений на іншу дату – 14.09.2021 через неявку ОСОБА_5 в судове засідання. При цьому від ОСОБА_5 06.08.2021 до апеляційного суду надійшла письмова «заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи)», а також письмове клопотання про залучення для участі у справі його представника (захисника) Пелих-Палієнко Л. О., яка є фахівцем у галузі права.
ЄСПЛ (щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». 
З огляду на викладене, оскільки надана ОСОБА_5 інформація щодо неотримання ним судової повістки не відповідає дійсності, будь-яких належних і достовірних доказів поважних причин неявки до суду ним не надано, ніякого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи не надійшло, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і яка подала апеляційну скаргу. 
Необхідно зауважити, що своєчасним сповіщенням особи згідно вимог КУпАП є судова повістка, яка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, що було у повному обсязі дотримано апеляційним судом (ч. 1 і 2 ст. 277-2 КУпАП), а тому ігнорування розгляду справи розцінюється апеляційний судом як прояв зловживання процесуальним правом, незважаючи на відсутність у КУпАП загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, так як така заборона є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази і доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 116621 від 15.01.2021 (а. с. 1), суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що водій ОСОБА_5 , керуючи т/з із напівпричепом, проявив неуважність до дорожньої обстановки перед зміною напрямку руху, а далі поворотом ліворуч, не переконався в безпечності для нього та інших учасників руху, чим створив аварійну обстановку, що призвела до ДТП, а саме змусив іншого водія т/з різко гальмувати та змінювати напрямок руху, будучи у аварійній обстановці виїхав за межі проїжджої частини дороги, де допустив наїзд на нерухому перешкоду, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і ґрунтується на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, а саме:
- схемою місця ДТП від 02.01.2021 (а. с. 2) та фото таблицею (а. с. 3) до протоколу про адміністративне правопорушення, на якій зафіксована дорожня обстановка після зіткнення т/з «DAF FT CE85», н. з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel S24», н. з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та т/з «Ford Fusion», н. з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 із проведенням відповідних замірів, а саме місця розташування автомобілів на дорозі, ширина проїзної частини тощо, а також пошкодження цих т/з, отриманих унаслідок ДТП;
- письмовими поясненнями ОСОБА_6 (а. с. 5) та ОСОБА_5 (а. с. 4);
- відеозаписом події, які були надані ОСОБА_5 .
Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.
Зокрема, адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, крім іншого, т/з. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та в постанові судді присутнє посилання на порушення ОСОБА_5 конкретних вимог п. 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР, згідно яких:
- п. 2.3 (б) ПДР – водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом т/з і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1 ПДР – перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.4 ПДР – перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним т/з, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним т/з. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним т/з, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового т/з, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.
В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суддя суду першої інстанції не витребувала відео докази відповідно до його клопотання та не допитала як свідка працівника поліції, який склав протокол, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно загальних (основних) засад судочинства провадження в суді здійснюється з урахуванням принципу диспозитивності, на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом. При цьому сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Що стосується доводів ОСОБА_5 про необхідність допиту поліцейського, то вони не заслуговують на увагу, оскільки останній не був очевидцем ДТП та порушення водіями ПДР, а лише на підставі об`єктивних даних склав протокол про адміністративне правопорушення і знає про обставини дорожньо-транспортної пригоди зі слів її учасників та долучив до протоколу ті докази, які вважав достатніми для розгляду справи у суді.
Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про порушення його права на захист, оскільки згідно ч. 2 ст. 131-2 Конституції України, ст. 268 і 271 КУпАП (що стосується участі адвокатів), ст. 6, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді у справах про адміністративне правопорушення, а ОСОБА_4 , якій ОСОБА_5 надав довіреність на представництво його інтересів у суді, не є такою особою, дані про її особу відсутні у відповідному реєстрі адвокатів. При цьому у виборі будь-якого іншого професійного захисника, яким є адвокати і який за законом мав право здійснювати захист, ОСОБА_5 обмежений не був, таке право йому неодноразово роз`яснено і суд сприяв у його реалізації.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що порушений порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення і цей документ не повинен прийматися судом, так як складений пізніше 24 годин з моменту ДТП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що дотримано працівником поліції, тобто коли у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність чи відсутність в діях чи бездіяльності певної особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, після виконання всіх необхідних процесуальних дій. При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП).
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про необхідність скасування постанови судді в частині визнання його винним, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі і спростовуються наведеними вище доказами.
Так, згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП (у редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), якщо справи підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Тобто, закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 38 і п. 7 ст. 247 КУпАП можливе тільки за одночасної наявності таких умов: 1) вчинення правопорушення; 2) сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення.
Необхідно зауважити, що під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).
Як вбачається зі змісту п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений трьохмісячний строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі. При визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу. При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення правопорушення – протиправної, винної дії чи бездіяльності (ст. 9 КУпАП).
З огляду на викладене, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки правопорушення. Наявність можливого правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі з цих підстав, оскільки мова в них йде виключно про неможливість накладення стягнення, а не про звільнення від адміністративної відповідальності в цілому.
Зокрема, однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП), тобто у разі, якщо факту вчинення правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1, а не п. 7 ст. 247 КУпАП.
Оскільки факт порушення ОСОБА_5 вимог п. 2.3 (б), 10.1, 10.4 ПДР знайшов своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і у апеляційному суді, то суддею правильно ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і через сплив певного процесуального строку – провадження у справі закрито.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2021.
Постанову судді Охтирського  міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2021 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов