Справа № 740/5281/21 	Головуючий у 1 інстанції Пантелієнко В. Г. 	
Провадження № 33/4823/578/21 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП                               	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді  Демченка О.В.,
за участю: 
особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від 02 листопада 2021 року, 

                                             в с т а н о в и в: 
             
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.
Судом ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції встановив, що 09 вересня 2021 року, о 18 год. 55 хв., по вул. Незалежності в с. Крути Ніжинського району Чернігівської області керував автомобілем  марки «Форд Транзит» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від продуву приладу «Драгер» на місці чи освідування в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2021 року, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Не погоджуючись із постановою суду, апелянт переконаний, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм закону, а отже підлягає скасуванню з наступних підстав:
- відповідно судового рішення, єдиним доказом вини особи є протокол про адміністративне правопорушення, а відтак, переконаний апелянт, «поза розумним сумнівом» не доведено вину особи;
-  звертає увагу на відсутність в матеріалах адміністративного провадження направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, що суперечить положенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та не узгоджується з вимогами ч.ч. 5,6 ст. 266 КУпАП;
- необґрунтованість судового рішення з підстав відсутності аналізу та посилання на інші докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності;
- справа розглянута судом у відсутність особи, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, що є порушенням права на захист, у зв`язку з неможливістю подати докази та обґрунтувати свою позицію щодо відсутності доказів вини.
          В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Додатково повідомив, що фактично автором скарги був адвокат, а тому вона не містить всіх доводів, які відповідають реальному перебігу подій. Так, апелянт запевнив суд, що не керував автомобілем та на момент приїзду патрульної поліції, транспортний засіб був не рухомий, припаркований біля проїжджої частини. При цьому особи, які були понятими, також не були очевидцями факту керування автомобілем. Просив суд врахувати, що вперше притягується до адміністративної відповідальності, а тому розгубився та пояснення в протоколі писав під диктовку співробітників поліції, хоча вказане не відповідає дійсним обставинам справи. Не заперечував, що вживав алкоголь, але оскільки не був фактично водієм, тому і відмовився від проходження освідування.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, проаналізувавши вимоги поданої скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції вимоги зазначених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення не дотримані в повному обсязі.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №472815 від 09 вересня 2021 року (а.с.2) ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: 09 вересня 2021 року, о 18 год. 55 хв., по вул. Незалежності в с. Крути Ніжинського району водій ОСОБА_1 керував автомобілем  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від продуву приладу «Драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.
Дослідивши вказаний протокол та співставивши з обставинами, які встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд не погоджується з висновком міськрайонного суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.
Попри це, суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП послався лише на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №472815 від 09.09.2021 року.
Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам, свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.
В той же час протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №472815 від 09.09.2021 року, на який послався суд, не містить конкретизації щодо місця вчинення правопорушення, а саме прив`язки до будинку чи іншого сталого об`єкту та даних щодо транспортного засобу, яким вчинено це порушення. Тоді як, суд при встановленні фактичних обставин, навпаки зазначив транспортний засіб, але залишив поза увагою необхідність встановлення ознак алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою передумовою для пред`явлення законної вимоги співробітником поліції щодо проведення освідування.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису, що буд доданий до матеріалів справи, вбачається, що дане відео містить єдиний фрагмент відеозапису, проте з нього не можливо встановити цілісну картину перебігу подій, що передували моменту складання протоколу.
Крім того, сам відеозапис розпочинається з 18 години 50 хвилин 09.09.2021, проте згідно протоколу про адміністративне правопорушення особі інкриміноване керування транспортним засобом о 18 годині 55 хвилин, що вказує на певну невідповідність та ставить під сумнів взагалі факт керування особою транспортним засобом, оскільки фактично відеозйомка мала місце до подій інкримінованих особі у протоколі. 
За таких обставин апеляційний суд констатує, що при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, були допущені недоліки, і в першу чергу це стосується наявного в матеріалах справи відеозапису працівників патрульної поліції відносно ОСОБА_1 .  Суд звертає увагу і на те, що з відеозапису встановлено, що при запрошенні до участі у засвідченні правопорушення понятих, їх особи не були встановлені та відповідні права не роз`ясненні, при цьому проведено відповідні дії на рахунок висунення вимоги щодо особи, яка притягується до відповідальності, про необхідність пройти освідування, що у розрізі з дослідженими письмовими поясненнями понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3,4) ставить під сумнів законність дій працівників поліції. Дані обставини також залишені без належної уваги суду, свідки (поняті) по справі не викликались для їх допиту в судовому засіданні. що свідчить про неповноту судового розгляду.
На думку суду, належним та допустимим доказом у цій справі повинен був стати відеозапис виявлення та фіксації адміністративного правопорушення. Порядок та умови використання поліцейськими портативних пристроїв, що мають функцію відеозапису визначені Інструкцією 1026. Відповідно до п 2. розділу І цієї Інструкції застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Наведене дає підстави стверджувати те, що застосування зазначених вище приладів повинне забезпечити можливість зібрання належних та допустимих доказів у відповідній адміністративній справі, стверджувати про законність, об`єктивність та неупередженість дій поліцейських у ході виявлення та фіксації адміністративного правопорушення та свідчити про дотримання гарантованих законом прав осіб, що беруть участь у адміністративному провадженні, у тому числі і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Гарантією цього є положення п.5 розділу ІІ Інструкції 1026 за змістом якого включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання поліцейським службових обов`язків, а відео зйомка ведеться безперервно, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). Між тим, із оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що на ньому не зафіксований увесь процес виявлення та фіксації адміністративного правопорушення. Зокрема, такий відеозапис не містить факту керування особою транспортним засобом.
Таким чином, внаслідок недотримання поліцейськими вимог Інструкції 1026 щодо безперервності виявлення та фіксації адміністративного правопорушення твердження ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом, а відтак незаконності вимог патрульних щодо освідування залишилися не спростованими. При цьому, апеляційний суд враховує, що дані обставини мали місце в невеликому населеному пункті, де проживає особа, а тому пояснення ОСОБА_1 в частині того, що він не керував машиною, а залишив її поблизу свого городу, цілком логічні та допустимі.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, відсутні підстави перевіряти інші доводи апеляційної скарги, оскільки поза розумним сумнівом не встановлено законність вимог поліцейських до ОСОБА_1 про проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційний суд визнає недопустимими, оскільки вони отриманні з порушенням вимог закону, а будь-яких інших доказів, які б беззаперечно доводили вину останнього у вчинені інкримінованого йому правопорушення, матеріали справи не містять.
У зв`язку із тим, що у ході розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції виникли сумніви в частині обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, усунути які не виявилось можливим, суд ці сумніви, у відповідності до положень ст. 62 Конституції України тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин судом констатується порушення поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують виявлення та     фіксацію адміністративного правопорушення, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на захист. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджуються наявними у справі і наданими суду доказами, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам.
За таких обставин апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення доводів апелянта, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, як незаконна й необґрунтована, із закриттям провадження у справі у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 245, 293, 294 КУпАП,  апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   - задовольнити.
Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від 02 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП  -  скасувати та закрити провадження, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в  діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова вступає в закону силу негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	О. В. Демченко