09.11.21
22-ц/812/1975/21
Провадження № 22-ц/812/1975/21 Суддя першої інстанції Рак Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

09 листопада 2021 року м. Миколаїв Справа № 483/1232/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку товариства власників квартир «Очаків», на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л.М., в залі судового засідання в м. Очаків, о 15 год 37 хв, повний текст якого було складено 12 серпня 2021 року, за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку товариства власників квартир «Очаків» (далі – ТВК «Очаків»), до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів та процентів за користування ними, 

 
В С Т А Н О В И В:
17 серпня 2020 року ТВК «Очаків`звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів та процентів за користування ними.
Вимоги свого позову мотивувало тим, що рішенням правління ТВК «Очаків» від 13 листопада 2010 року, протокол № 7 головою правління обрано ОСОБА_1 , який по 31 березня 2011 року працював на громадських засадах, тобто на безоплатній основі. З 01 квітня 2011 року голова товариства ОСОБА_1 перейшов на платну основу в розмірі мінімальної заробітної плати, наказ від 01 квітня 2011 року № 6 (виданий одноособово). Так ОСОБА_1 працював за даним основним місцем роботи до 16 лютого 2017 року. Між тим з 16 лютого 2017 року згідно наказу 22 військової майстерні від 16 лютого 2017 року 2017 року № 10 ОСОБА_1 працює в 22 військовій майстерні ВМС ЗС України повний робочий день (40 годин на тиждень).
Тож з 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 працює на двох різних підприємствах як за основним місцем роботи. За даними бухгалтерського обліку ТВК «Очаків» ОСОБА_1 в цей самий час, а саме з 01 березня 2017 року по 30 серпня 2019 року начебто працював повний робочий день головою правління та безпосередньо набув майно (грошові кошти) в сумі 114 960 грн, які внаслідок недобросовісності останнього перейшли у його власність.
Користування ОСОБА_1 коштами ТВК «Очаків» дуже схожі на відносини позики, коли одна особа дозволяє іншій користуватися її коштами, де позикодавець має право одержати від позичальника отримані ним кошти та проценти від суми позики, розмір якого визначається на рівні облікової ставки НБУ, якщо він не встановлений договором або законом. ОСОБА_1 виступав в даному випадку в ролі позикодавця та позичальника і зробив він це недобросовісно та без достатніх правових підстав, а тому має сплатити проценти за користування ними в сумі 6 897 грн 60 коп.
Застосування облікової ставки НБУ в якості встановленого законом розміру процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами за статтею 536 та 1214 ЦК ґрунтується на аналогії закону (частина 1 статті 8 ЦК), відповідно якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.
Посада голови правління є виборною і відносини, які виникли між сторонами є цивільно-правовими.
Нормами ЦПК та Статуту ТВК «Очаків» визначено, що голова правління отримує матеріальне заохочення, а не заробітну плату. Умовою визначення розміру матеріального заохочення є наявність відповідного рішення загальних зборів об`єднання, а тому правовідносини щодо оплати праці голови правління прямо врегульовані нормою статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Голова розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису. Одразу коли ОСОБА_1 був працевлаштований до 22 військової майстерні, а саме з 16 лютого 2017 року він зобов`язаний був вжити заходів на дотримання норм чинного законодавства щодо сумісництва та визначення розміру матеріального заохочення в ТВК «Очаків» в період роботи за сумісництвом. Проте голова правління без достатніх правових підстав: відсутність рішень загальних зборів про встановлення розміру матеріального заохочення голові правління та затвердженого кошторису, отримав безпідставно кошти та продовжував нараховувати собі 8- годинний робочий день, хоча насправді впродовж повного робочого дня був відсутнім, а повинен був і мав можливість діяти в питаннях нарахувань і виплати матеріального заохочення згідно чинного законодавства, але цього зроблено не було, а відтак порушено права об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які підлягають захисту.
Повноваження ОСОБА_1 , як голови правління були припинені із припиненням повноважень правління та обрання нового складу правління, за рішенням загальних зборів від 31 серпня 2019 року, протокол № 4.
Посилаючись на викладене та як на підстави позову статтю 1212 ЦК України, ТВК «Очаків» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь безпідставно отримане майно (кошти) в сумі 114 960 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТВК «Очаків» проценти за користування безпідставно отриманим майном в сумі 6 897 грн 60 коп. 
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю. Стягнуто з ТВК «Очаків» на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Рішення суду мотивоване тим, що у ТВК «Очаків» підстави для стягнення в судовому порядку з відповідача виплаченої заробітної плати могли виникнути лише в тому разі, якщо б позивач довів в суді факт недобросовісного набуття відповідачем грошових коштів та/або факт наявності рахункової помилки.
Разом із тим, представником позивача жодними належними та допустимими доказами не підтверджено наявності безпідставного одержання відповідачем коштів ТВК «Очаків», а тому позов не ґрунтується на доказах, що передбачені статтями 77, 78, 79 ЦПК України.
Через те, що наявність безпідставного одержання коштів з боку відповідача встановлено не було, вимоги позивача про стягнення процентів за користування коштами також не підлягають задоволенню оскільки є похідними.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно одержаних коштів, ТВК «Очаків» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 114 960 грн задовольнити. Змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат щодо стягнення з ТВК «Очаків» на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, стягнувши їх з відповідача.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову суд не взяв до уваги положення Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статут ТВК «Очаків»; мав наперед визначену думку щодо підстав позову до початку слухання справи.
Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» в описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви. Проте суд в останньому реченні першого абзацу рішення невірно цитував викладені скаржником в абзацах 3-4 позовної заяви обґрунтування стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами і відніс їх на рахунок основної вимоги щодо стягнення безпідставно одержаних коштів.
В ухвалені судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено про відвід та заява залишена без розгляду. В заявленій заяві мова йшла не про оскарження ухвали суду від 28 грудня 2020 року про зупинення провадження у справі, а була мотивована безпідставністю повернення до розгляду справи в підготовчому провадженні. Оскільки справу до розгляду в підготовчому засіданні призначено на 11 березня 2021 року, ТВК «Очаків» мало можливість згідно закону подати заяву про відвід не пізніше початку підготовчого засідання, що і було зроблено 10 лютого 2021 року.
Підставою даного позову є цивільно - правові відносини, що регулюються Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року №2866 (із змінами).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову суд не взяв до уваги доводи відповідача викладені у відзиву на позовну заяву відносно режиму роботи.
Судом не взято також до уваги той факт, що відповідач в цей саме час працював в 22 ВМ ВМС ЗС України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
З приводу відшкодування витрат відповідачу на правову допомогу, скаржник зазначав, що суду не були надані належні докази, які б підтверджували те, що представник відповідача надав конкретний ряд послуг, який він оцінює в певну конкретну суму, де мав би знаходитися деталізований розгорнутий аналіз наданих послуг та їхня вартість ( наприклад, акт прийому - передачі послуг), що в свою чергу свідчить про те, що представник відповідача не довів належним чином розумність, реальність та співмірність розміру судових витрат на професійну правову допомогу, який був ним заявлений.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не визнав, та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. При цьому відповідач зауважував, що режим роботи голови ТВК «Очаків» не регламентується статутом товариства, ні рішенням загальним зборів, ні його правління, а також будь-якими іншими законодавчими актами. Про його роботу та отриману винагороду знали члени правління та всі члени товариства, проте будь-яких нарікань та зауважень з їх боку не було. Як не було й зауважень щодо ведення документації товариства. Позивач не надав будь-яких доказів про невиконання або неналежне виконання обов`язків голови товариства.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом згідно з випискою з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 лютого 2020 року ОСББ ТВК «Очаків» зареєстроване Очаківською міською радою 22 грудня 1995 року і є юридичною особою.
Як вбачається з копії протоколу № 7 від 13 листопада 2010 року, рішенням правління ТВК «Очаків» ОСОБА_1 було обрано головою ТВК «Очаків». 
Наказом від 01 квітня 2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТВК «Очаків» на посаду голови товариства з нарахуванням мінімальної заробітної плати з урахуванням податкової соціальної пільги.
Відповідно до наказу № 4 від 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови ТВК «Очаків» за згодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджено відповідним записом голови ТВК ОСОБА_3 в трудовій книжці ОСОБА_1 . 
За даними видаткових касових ордерів ТВК «Очаків» голова зазначеного товариства ОСОБА_1 протягом перебування його на цій посаді отримував заробітну плату. 
Відповідно до наданих ТВК «Очаків» табелів робочого часу відпрацьований робочий час ОСОБА_1 на займаній посаді голови товариства обліковувався в цих табелях. 
За інформацією довідки від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 працює в 22 військовій майстерні ВМС ЗС України з 16 лютого 2017 року і по теперішній час повний робочий день (40 годин на тиждень).
Органами управління товариства є загальні збори його членів, правління та ревізійна комісія товариства (пункт 4.1. Статуту).
До виключеної компетенції загальних зборів товариства належить, зокрема, визначення розміру матеріального або іншого заохочення членів товариства та правління ( підпункт 7 пункт 4.5. Статуту).
Положеннями пункту 4.7 Статуту визначено, що правління товариства зі свого складу обирає голову правління і його заступника. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів товариства та рішень правління, діє без доручення від імені товариства, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами товариства відповідно до затвердженого кошторису.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено, крім Конституції України, Кодексом законів про працю України.
Так, частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Визначення трудового договору міститься у частині 1 статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Отже, трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
ТВК «Очаків» є юридичною особою, яке створено власниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про товариство співвласників багатоквартирного будинку». 
Для керівництва поточною діяльністю ОСББ (ТВК «Очаків») обирається правління, яке має право відповідно до Статуту приймати0будь-яке рішення з питань, що стосуються поточної діяльності ОСББ. Правління очолює голова. 
З огляду на положення Статуту працювати голова правління може, як на платній, так і на безоплатній основі.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що робота ОСОБА_1 на посаді голови правління ТВК «Очаків» носила систематичний характер, предметом якого була праця голови правління, а не разова конкретна робота, головою правління видано наказ про те, що він приступає до виконання своїх обов`язків із зазначенням конкретної дати, адже згідно із пунктом 4.7. Статуту, саме голова правління є особою, уповноваженою приймати на роботу в товариство працівників.
Виходячи з чого, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що між головою правління ОСОБА_1 та ТВК «Очаків» існували трудові правовідносини.
Доводи апеляційної скарги ТВК «Очаків» про те, що між головою правління ТВК «Очаків» ОСОБА_1 та товариством виникли цивільно-правові правовідносини є неприйнятними та не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки ОСОБА_1 працював на посаді голови правління на платній основі, тобто отримував систематично кожного місця виплату заробітної плати на підставі наказу про прийняття на роботу, що свідчить про укладення трудового договору, за яким оплачувався процес праці, а за цивільно-правовим договором, оплачується відповідний результат праці. Більш того, ОСОБА_1 було звільнено відповідним наказом голови правління від 05 вересня 2019 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін.
В позові та апеляційній скарзі позивач вважає, що   ОСОБА_1  отримував  грошові кошти за виконання обов`язків голови правління  безпідставно, оскільки в порушення вимог Статуту рішення про виплату грошової винагороди та її розмір зокрема, за виконання обов`язків голови правління, приймається загальними зборами товариства, а крім того ОСОБА_1  безпідставно займав посаду голови правління на платній основі та з 16 лютого 2017 року почав працювати в 22 військовій майстерні ВМС ЗС України, а тому безпідставно отримані грошові кошти сплачені за виконання обов`язків правління підлягають поверненню ТВК «Очаків» на підставі статті 1212 ЦК України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність таких доводів позивачем з огляду на таке. 
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
За частиною 1 цієї статті безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положення закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Отже, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
В постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2020 року по цивільній справі № 910/13271/18 роз`яснено, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
ТВК «Очаків» не надано суду допустимих та достовірних доказів, які підтверджують відсутність правової підстави отримання відповідачем грошових коштів, які просив стягнути з останнього позивач. 
Як встановлено між сторонами в період перебування відповідача головою правління виникли трудові правовідносини, внаслідок яких  відповідач отримував матеріальне заохочення, тобто заробітну плату, між тим  доказів  на спростування встановлених судом першої інстанції обставин позивач не надав.
        Не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що відсутнє рішення загальних зборів про виплату грошової винагороди (заробітної плати) та її розмір,  а також доводи, що   ОСОБА_1  безпідставно займав посаду голови правління на платній основі та з 16 лютого 2017 року почав працювати в 22 військовій майстерні ВМС ЗС України без оформлення сумісництва.
Виплата грошової винагороди (заробітної плати) та її розмір, зокрема, за виконання обов`язків голови правління не суперечить вказаним нормам трудового законодавства і Статуту, виплата такої грошової винагороди за виконання ОСОБА_1 функцій голови правління була схвалена наступними діями співвласників багатоквартирного будинку. Зазначена виплата заробітної плати нараховувалася відповідно до відпрацьованого робочого часу за табелями робочого часу, виплачувалася бухгалтером за відповідними бухгалтерськими документами. Позивачем не надано доказів про те, що за час роботи головою правління ОСОБА_1 ревізійна комісія товариства, яка за Статутом здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю правління товариства, та за Статутом входить до органів управління товариством, ініціювала скликання загальних зборів внаслідок виникнення загрози інтересам товариства або виявлення зловживання учинених посадовими особами (пункт 4.12 Статуту). За такого доводи в цій частині є безпідставними.
Також не мають правового значення для застосування положень статті 1212 ЦК України ті обставини, що перебуваючи на посаді голови правління ОСОБА_1 працевлаштувався до 22 військовій майстерні ВМС ЗС України, оскільки саме роботодавець, який працевлаштував ОСОБА_1 на роботу, знаючи, що останній працює головою правління ТВК «Очаків», несе відповідальність за свої дії по працевлаштуванню.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України.
Щодо відмови в задоволенні апеляційної скарги в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час   (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення  (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;  2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2  статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду   у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 та стягуючи з позивача на користь відповідача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, районний суд врахував обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, їх вартість, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи заявника про те, що стороною позивача не доведено належним чином розумність, реальність та співмірність розміру судових витрат на професійну правову допомогу, який був заявлений, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
       Представник ОСОБА_1 – адвокат Афенди В.П. представляв інтереси відповідача на підставі ордеру адвоката та договору про надання юридичної допомоги від 04 вересня 2020 року, за яким відповідач у справі погодився сплати адвокату гонорар за надані послуги, перелік яких перелічено в договорі. На підтвердження наданих послуг адвоката та оплату таких послуг надані квитанції про сплату відповідачем отриманих послуг від 29 грудня 2020 року, 12 січня 2021 року, від 03 серпня 2021 року. В цих квитанціях перелічені які саме послуги оплачуються та в якому розмірі.
Витрати на професійну правничу допомогу в присудженому районним судом розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає.
Положеннями частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності покладено саме на іншу сторону.
Отже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами або відмову у розподілу таких витрат.
Як встановлено матеріалами справи позивач у справі будь-яких клопотань з приводу незгоди щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу не заявляв.
 В апеляційній скарзі ТВК «Очаків»,   не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат. Аргументи скарги зводяться до того, що відповідач не надав конкретний ряд послуг, який він оцінює в певну конкретну суму, не надав докази, де мав би знаходитися деталізований розгорнутий аналіз наданих послуг та їхня вартість (наприклад, акт прийому - передачі послуг), що в свою чергу свідчить про недоведеність належним чином розумності, реальності та співмірності розміру судових витрат на професійну правову допомогу, який був заявлений.
Вказані доводи є безпідставними, враховуючи той факт, що процесуальне законодавство не пов`язує залежність розміру відшкодування витрат на правничу допомогу саме з деталізованим розгорнутим аналізом наданих послуг та їх вартості, зокрема, з актом прийому - передачі послуг.  Водночас в матеріалах справи містяться квитанції про сплату наданих послуг адвоката, де саме зазначено  яка послуга була надана та який розмір гонорару за неї сплачено. 
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування коштами в сумі 6 897 грн 60 коп. ТВК «Очаків» не оскаржувалося, та судом апеляційної інстанції не перевірялось.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку товариства власників квартир «Очаків» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.