П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/756/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К. 
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
10 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Чагорської сільської ради про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву “Техно” с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області від 28.11.2008 № 287-28/2008;
- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Чагорської сільської ради від 21.08.2020 № 285-15/2020, яким відмовлено позивачу, в наданні земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області; 
- зобов`язати Чагорську сільську раду на черговому засіданні сесії ради прийняти рішення, яким надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з метою подальшої передачі її безоплатно у власність, орієнтованою площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер 7321087900:01:003:1987.
23 липня 2021 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу  необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 28 сесії 5 скликання № 287-28/2008 від 28.11.2008 «Про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву “Техно” с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області» затверджено матеріали містобудівного обґрунтування зонування території масиву “Техно” с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області.
Так, 15.05.2020 позивач звернувся із клопотання до відповідача, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з метою подальшої передачі її безоплатно у власність, орієнтованою площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер 7321087900:01:003:1987. До вказаного клопотання позивачем додано графічний матеріал із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та копію паспорта громадянина України.
За результатами розгляду клопотання, рішенням 15 сесії VII скликання Чагорської сільської ради № 285-15/2020 від 21.08.2020 відмовлено позивачу в наданні земельної ділянки з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, у зв`язку із невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівному обґрунтуванню зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, затвердженому у встановленому законом порядку.
Листом від 10.09.2020 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Чагорської сільської ради від 26.06.2020 № 266-14/2020, клопотання позивача повторно розглянуте на черговій сесії сільської ради, за наслідками якого відмовлено в наданні земельної ділянки.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів визначає Закону України «Про планування і забудову території» від 20.04.2000 №1699-III (Закон №1699-III).
Згідно ст. 1 Закону №1699-III містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель; проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва; місцеві правила забудови - нормативно-правовий акт, яким встановлюється порядок планування і забудови та іншого використання територій, окремих земельних ділянок, а також перелік усіх допустимих видів, умов і обмежень забудови та іншого використання територій та окремих земельних ділянок у межах зон, визначених планом зонування; детальний план території - містобудівна документація, що визначає зонування територій, розташування червоних ліній, інших ліній регулювання забудови, зон, у яких встановлюються планувальні обмеження, розміщення та функціональне призначення об`єктів містобудування, види забудови для окремих районів, мікрорайонів, кварталів та районів реконструкції існуючої забудови населених пунктів; містобудівне обґрунтування - вид містобудівної документації, в якому відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації визначаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (об`єкта будівництва), обов`язкові для врахування при відведенні земельної ділянки та/або проектуванні цього об`єкта.
Статтею 3 Закону №1699-III визначено, що планування територій здійснюється на загальнодержавному, регіональному та місцевому рівнях. 
Планування територій здійснюється відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування. 
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури. 
Рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими для суб`єктів містобудування.
Відповідно до ст. 10 Закону №1699-III планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. 
Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством. 
Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни. 
Схеми планування територій на місцевому рівні визначають: потреби у зміні меж населених пунктів, потреби в територіях, передбачених для містобудівних потреб; зонування територій для забудови та іншого використання; планувальну структуру території; інші питання, визначені державними будівельними нормами. 
Згідно зі ст. 11 Закону №1699-ІІІ сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах своїх повноважень вирішують питання планування, забудови та іншого використання територій згідно із схемою планування територій відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Тобто, затвердження містобудівної документації в межах села Чагор є виключною компетенцією Чагорської сільської ради.
Крім того, відповідно до ст. 30-2 Закону №1699-III громадському обговоренню підлягають розроблені та погоджені в установленому законодавством порядку проекти місцевих правил забудови та проекти містобудівної документації, які пройшли в установленому законодавством порядку державну експертизу, а саме: 
-схем планування територій адміністративно-територіальних одиниць, їх окремих частин; 
- генеральних планів населених пунктів; 
- детальних планів територій; 
- проектів забудови територій; 
- містобудівного обґрунтування розміщення об`єктів містобудування. 
Отже, ст. 30-2 Закону №1699-III визначає вичерпний перелік проектів містобудівної документації, які підлягають громадському обговоренню, зокрема містобудівне обґрунтування розміщення об`єктів містобудування, а не містобудівне обґрунтування зонування території масиву.
За таких обставин, матеріали містобудівного обґрунтування зонування території масиву “Техно” с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, які затверджені оскаржуваним рішенням № 287-28/2008 від 28.11.2008, не відносяться до жодного із визначеного у ст. 30-2 Закону № 1699-III переліку виду містобудівної документації, тому не підлягали громадському обговоренню з обов`язковим погодженням із відповідними представниками органів земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення №287-28/200 від 28.11.2008 «Про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву “Техно” с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області» прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР (Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно із ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до ст. 17 Закону №280/97-ВР відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Так, суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.
Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Крім того, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Так, відповідно Схеми зонування території містобудівного обґрунтування, яка затверджена рішенням Чагорської сільської ради від 28.11.2008 № 287-28/2008 встановлено, що земельна ділянка, яку просив надати позивач у власність, розташована в санітарно-захисній смузі зелених насаджень.
Відповідно до ст. 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.
У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
Тобто, ведення садівництва не допускається у санітарно-захисних зонах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №822/1030/18.
Враховуючи те, що бажане місце розташування спірної земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер 7321087900:01:003:1987, знаходиться в санітарно-захисній смузі зелених насаджень, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від 21.08.2020 р. № 285-15/2020 прийняте відповідачем правомірно та не підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.