Постанова
Іменем України                                                       
 
17 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 419/310/12
провадження № 61-13084св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
стягувач - Акціонерне товариство «Полтава-банк»,
боржник -   ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року у складі судді Приваліхіної А. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст вимог
У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі - АТ «Полтава-банк») звернулося до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 419/310/12.
Вказана заява мотивована тим, що 18 червня 2012 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі                                  № 419/310/12 з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтава-банк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № 13161 від 13 червня 2008 року у розмірі 20 555,71 грн. 
На підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року судом 28 серпня 2017 року по вказаній справі було видано дублікат виконавчого листа, який 22 січня 2020 року, разом із заявою про відкриття та здійснення виконавчого провадження, був направлений для примусового виконання до Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі. 
10 лютого 2020 року, на підставі вказаних документів, Чечелівським ВДВС у м. Дніпрі було відкрито виконавче провадження № 61140644.
25 січня 2021 року за результатами моніторингу даних системи АСВП було встановлено, що зазначене виконавче провадження закрито, однак ані постанови про закриття виконавчого провадження, ані виконавчого листа банком не отримано.
25 січня 2021 року до Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі було скеровано запит про надання інформації щодо направлення на його адресу вказаних документів. 
01 лютого 2021 року заявником було отримано відповідь Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі на вказаний запит, відповідно до якої виконавче провадження № 61140644 завершено постановою державного виконавця від 24 червня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а дублікат виконавчого листа                                  № 419/310/12 разом з копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачу були 24 червня 2020 року надіслані на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням. 
Заявник вказує, що надіслане 24 червня 2020 року Чечелівським відділом  ДВС у м. Дніпрі поштове відправлення з дублікатом виконавчого листа                                  № 419/310/12 та копією постанови держвиконавця про повернення виконавчого документа стягувачу АТ «Полтава-банк» не отримувало, а тому  дублікат вказаного виконавчого документа є таким, що втрачений при пересилці.
Враховуючи викладене, АТ «Полтава-банк» просило суд видати дублікат виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 419/310/12.

Короткий зміст  ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви АТ «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа Красногвардійського районного суду                     м. Дніпропетровська у цивільній справі № 419/310/12.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року у цивільній справі № 419/310/12 сплив 31 серпня 2013 року та судом не поновлений. 
Крім того, відмовляючи у видачі дублікату виконавчого листа, суд виходив з відсутності доказів його втрати.
Не погодившись з таким судовим рішенням, АТ «Полтава-банк» подало апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Полтава-банк» залишено без задоволення, ухвалу  Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
02 серпня 2021 року АТ «Полтава-банк» засобами поштового зв`язку подало  до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.  
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій  судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
15 вересня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду                                        м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № 13161 від 13 червня 2008 року у розмірі 20 555,71 грн.
У листопаді 2012 року виконавчий лист № 2/419/1138/2012, виданий 29 жовтня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська,  про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованості за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № 13161 від 13 червня 2008 року у розмірі 20 555,71 грн отримано представником стягувача.
Із копії виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 29 жовтня  2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, убачається, що він неодноразово пред`являвся стягувачем до Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції до виконання, однак 21 березня 2013 року, 21 жовтня 2013 року, 27 листопада 2014 року повертався виконавчою службою стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу.
Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Грекова А. В. від 09 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 29 жовтня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.
Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Грекова А. В. від 09 грудня 2015 року виконавчий лист № 2/419/1138/2012, виданий 29 жовтня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу.  
У липні 2017 року АТ «Полтава-банк» подало до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська заяву про видачу дублікату виконавчого листа № 2/419/1138/2012 у справі за позовом АТ «Полтава-банк» до                    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року заяву АТ «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа задоволено. Суд ухвалив видати АТ «Полтава-банк» дублікат виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 29 жовтня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі за позовом АТ «Полтава-банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
08 вересня 2017 року стягувач отримав дублікат виконавчого листа                                            № 2/419/1138/2012, виданий 28 серпня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.
Із копії дубліката виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 28 серпня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, убачається, що він неодноразово пред`являвся стягувачем до Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції до виконання, однак 22 вересня 2017 року, 27 квітня 2018 року, 24 грудня 2019 року повертався виконавчою службою стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу.
Згідно повідомлення № 133 від 29 січня 2021 року Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі виконавче провадження № 61140644 відповідно до заяви стягувача та дубліката виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 28 серпня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, 10 лютого 2020 року було відкрито державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі шляхом винесення відповідної постанови.
Виконавче провадження № 61140644 завершено постановою державного виконавця Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі від 24 червня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а дублікат виконавчого листа № 419/310/12 разом з копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачу були 24 червня 2020 року надіслані на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням. 
Згідно копії книги вхідної кореспонденції АТ «Полтава-банк», станом на 18 вересня 2020 року поштова кореспонденція від Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі з дублікатом виконавчого листа № 419/310/12 разом та копією постанови державного виконавця від 24 червня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу не надходила.
Рекомендоване повідомлення про отримання АТ «Полтава-банк» поштового відправлення, направленого стягувачу засобами поштового зв`язку 24 червня 2020 року Чечелівським відділом ДВС, в матеріалах справи відсутнє.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.  
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Таким чином,  дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження                                           № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. 
Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 419/310/12, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа № 419/310/12, виданого 18 червня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська сплив та судом не поновлений. 
Крім того, відмовляючи у видачі дублікату виконавчого листа, суди виходили з відсутності доказів його втрати.
Вказані висновки є передчасними з наступних підстав.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчого листа                                       № 2/419/1138/2012 були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
Разом із тим, частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року  та діяв на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - Закон № 1404-VIII), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
 
Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, ? з наступного дня після його постановлення.
 
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються. 
 
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону               № 606-XIV).
 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина третя статті 23 Закону № 606-XIV).
 
Аналогічні приписи містяться у частинах четвертій, п`ятій статті 12 Закону                   № 1404-VIII.
 
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
 
Із матеріалів справи убачається, що АТ «Полтава-банк» неодноразово пред`являло виконавчий лист № 2/419/1138/2012 та його дублікат, видані Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, до виконання, після чого державний виконавець відкривав виконавче провадження, а в подальшому, здійснивши ряд виконавчих дій, своєю постановою повертав виконавчий документ стягувачу без виконання у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду, оскільки у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу.
 
Таке повернення мало місце, зокрема, 21 березня 2013 року, 21 жовтня 2013 року, 27 листопада 2014 року, 09 грудня 2015 року, 22 вересня 2017 року, 27 квітня 2018 року, 24 грудня 2019 року, 24 червня 2020 року, чим, у відповідності до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 23 Закону № 606-XIV, частин четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, тобто поновлювався.
Крім того, при винесенні 12 липня 2017 року ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про видачу дубліката виконавчого листа фактів пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлено не було.
Також не було встановлено пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання і органами державної виконавчої служби при неодноразовому відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/419/1138/2012, оскільки, згідно пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, у разі пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
Доказів повернення органом державної виконавчої служби стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 2/419/1138/2012 на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIIIматеріали справи не містять.
 
Разом з тим, за правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
 
З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
 
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого                  2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі                         № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від                    22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі                     № 1003/6035/12.
 
Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу 24 червня 2020 року Чечелівським відділом  ДВС у м. Дніпріпоштового відправлення з дублікатом виконавчого листа                                   № 2/419/1138/2012, виданого 28 серпня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обгрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За викладених обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400,  411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року скасувати.
 
Справу за заявою Акціонерного товариства «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа по справі за позовом Акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                               А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов