Справа № 309/182/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 листопада 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Бочко Л.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 15 березня 2021 року у справі № 309/182/21 (Головуючий: Піцур Я.Я.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.02.2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. 
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 44000 грн. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 21.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 16 280,84 грн., яка складається з 14 418,58 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1862,26 грн. – заборгованості за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 16 280,84 та судові витрати.
Рішенням Хустського районного суду позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у виді простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 418.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2008,95 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить змінити рішення Хустського районного суду від 15 березня 2021 року, застосувавши дію ч. 1 ст. 267 ЦПК України та визначивши порядок та строк виконання рішення суду шляхом сплати ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» періодичних платежів – 1 000,00 грн. щомісячно протягом 15 місяців.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у ході розгляду справи, переслідуючи мету повного та належного виконання рішення суду, ОСОБА_1 порушувалося питання стосовно визначення порядку та строку виконання рішення суду шляхом розстрочки, однак, суд визнав відсутніми підстави для застосування ч. 1 ст. 267 ЦПК України. Вказане рішення у частині відмови відповідачу в застосуванні ст. 267 ЦПК України, вважає постановленим із порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки ОСОБА_1 частково визнано позов та заявлено про готовність оплати такої заборгованості, однак через неотримання належного доходу через тривалі карантинні обмеження, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, наразі в скрутному матеріальному становищі.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» – Дурдинець Р.Ю., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчить довідка про доставку SMS, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що 26 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.02.2014, у якій відображено його волевиявлення на отримання банківських послугта у зв`язку з чим, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. 
Згідно з наданого банком розрахунку станом 21.12.2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 16 280,84 грн., яка складається з 14 418,58 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1862,26 грн. – заборгованості за простроченими відсотками.

Згідно зі  ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
За приписами  ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини 
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 21.12.2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 16 280,84 грн., (14 418,58 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1862,26 грн. – заборгованості за простроченими відсотками).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Так, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.02.2014, у якій відображено його волевиявлення на отримання банківських послуг, проте у підписаній відповідачем Анкеті-заяві позичальника від 26.02.2014, не конкретизовано волевиявлення ОСОБА_1 щодо виду банківських послуг, зокрема саме на отримання кредиту, процентна ставка не зазначена, так само як і відсутні умови договору про сплату комісій, інших платежів за певні послуги, чи встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісій чи за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також укладений між сторонами договір від 26.02.2014 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 14418,58 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсутності підстав для стягнення 1862,26 грн. заборгованісті за простроченими відсотками.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
ОСОБА_1 заявляючи клопотання про про визначення порядку та строку виконання рішення у суді першої інстанції, не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин які утворюють перешкоди у виконанні рішення суду.
Проте, ОСОБА_1 вправі звернутися до суду першої інстанції з окремою заявою про визначення порядку виконання судового рішення, надання відстрочення або розстрочення його виконання.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хустського районного суду від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 06 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: