ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2021 р.           Справа№ 910/4908/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Козир Т.П. 
 
при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін:
від позивача: Мостовий О.В., адвокат, ордер серія ВА № 1017415 від 19.07.2021 
від відповідача: Слюсар С.В., адвокат, довіреність № 2-559д від 28.12.2020
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.     Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 (повний текст складено 10.06.2021)
у справі № 910/4908/21 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Дочірнього підприємства "КМ Техно", м. Київ
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ
про стягнення 3 829 684,31 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Дочірнє підприємство "КМ Техно" (далі - позивач, ДП "КМ Техно") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - відповідач, АТ "Украгазвидобування") про стягнення 1   185   850,72 грн трьох відсотків річних та 2   643   833,59 грн інфляційних втрат за договором № УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 про надання послуг.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012, а саме щодо повної та своєчасної оплати наданих ДП" "КМ Техно" послуг, що зумовило прострочення відповідача та послугувало підставою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення, що не був охоплений у межах позовних вимог у справі №910/13245/14.  
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №   910/4908/21 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з АТ "Укргазвидобування" на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" 3% річних у розмірі 1 185 850,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 643 833,59 грн та судовий збір у розмірі 57 445,27 грн.
Задовольняючи позовні вимоги у даній справ місцевий господарський суд виходив з того, що AT "Укргазвидобування" не виконувало належним чином своїх зобов`язань з оплати наданих послуг за Договором до 30.11.2020, відтак у ДП "КМ Техно" виникло право на стягнення з AT "Укргазвидобування" суми 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення сплати основного боргу, що не був охоплений позовними вимогами у справі № 910/13245/14, а саме: починаючи з 01.12.2017 до 29.11.2020 включно.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Укргазвидобування" 24.06.2021 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №   910/4908/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не надав оцінки та неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст.ст. 3, 6, 509, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 129 Конституції України та не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
За твердженням апелянта, стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення порушує такі засади цивільного законодавства як добросовісність, розумність та справедливість, а також створює для відповідача майновий тягар, що є непропорційним до наслідків вчиненого ним правопорушення.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 справу №   910/4908/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко   Г.П., Козир   Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №   910/4908/21, справу призначено до розгляду на 17.08.2021 о 16 год. 00 хв.
У судовому засіданні 17.08.2021 Північним апеляційним господарським судом оголошено перерву до 15 год. 40 хв. 28.09.2021.
Позиції учасників справи.
21.07.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
В обґрунтування заперечень проти вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що значне збільшення суми відповідальності відповідача за рахунок 3% річних та інфляційних втрат у жодній мірі не може розглядатись як порушення основних засад цивільного законодавства, оскільки таке збільшення залежить від суми боргу, тривалості прострочення та є результатом недбалої поведінки відповідача. 
Також позивач заперечив проти застосування правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 до даної справи, оскільки спірні правовідносини які склалися між сторонами у даній справі не є аналогічними правовідносинами, що склалися між сторонами у справі №902/417/18. 
Явка представників сторін.
У судовому засіданні 09.07.2020 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю. 
Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2021 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 12.12.2012 між Дочірньої компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (замовник) та ДП "КМ Техно" (виконавець) було укладено Договір №УГВ6757/19-12 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по реалізації проекту по побудові комплексної автоматизованої системи управління на базі функціональних прикладних програм SAP, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати ці послуги відповідно до умов цього договору (п. 1.1. Договору).
Водночас при укладенні договору сторонами були підписані Додаток № 1, яким сторони визначили перелік та опис послуг, Додаток № 2, яким погоджено етапи проекту та строк їх виконання, а також Додатки № 3 та № 4, якими сторонами визначено вартість кожної фази кожного етапу послуг, надання яких є предметом договору.
У подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до договору та додатків до нього шляхом підписання вказаних нижче додаткових угод:
- Додаткова угода № 1 від 25.01.2013;
- Додаткова угода № 2 від 07.03.2013;
- Додаткова угода № 3 від 18.03.2013;
- Додаткова угода № 4 від 27.05.2013;
- Додаткова угода № 5 від 13.06.2013;
- Додаткова угода № 6 від 25.09.2013;
- Додаткова угода № 7 від 04.11.2013;
- Додаткова угода № 8 від 17.12.2013;
- Додаткова угода № 9 від 20.01.2014.
18.03.2013 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, за умовами якої внесено зміни до пункту 1.2. Договору шляхом доповнення Додатком № 5 до Договору; до пункту 2.2. Договору, за яким сторони визначили, що замовник має оплатити загальну вартість послуг, визначену у пункті 2.1. Договору згідно з графіком проведення платежів, що є Додатком № 5 до цього Договору. При цьому, якщо акт передачі-приймання наданих послуг сторонами не підписаний, відповідна дата оплати, зазначена в Додатку № 5, продовжується до підписання сторонами такого акту передачі-приймання наданих послуг. Виключено з Договору підпункти 2.2.1., 2.3.1. та пункт 2.4. Договору.
Згідно з пунктом 1.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 18.03.2013 сторони визначають перелік, опис, етапність, строки надання та вартість послуг, які надаються за Договором, у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3, Додатку № 4, Додатку № 5 до Договору, що складають його невід`ємну частину.
Відповідно до пункту 4.1. Договору послуги надаються пофазно відповідно до етапів, визначених у Додатку № 2 до Договору. Передача та приймання наданих послуг по відповідній фазі здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання відповідного акту передачі-приймання наданих послуг.
Згідно з пунктом 2.1. Договору у редакції Додаткової угоди № 5 від 13.06.2013 загальна вартість послуг Позивача за Договором становить 58 986 155,70 грн, у тому числі ПДВ за діючою ставкою 20% - 9 831 025,95 грн, яка включає в себе вартість Етапу № 1 та вартість Етапу № 2. Розрахунки за Договором здійснюються у гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Позивача.
Підпунктами 2.1.1. та 2.1.2. пункту 2.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 04.11.2013 сторонами погоджено, що загальна вартість послуг Етапу № 1 за Договором становить 34 506 739, 41 грн, а загальна вартість послуг Етапу № 2 за Договором - 24 479 416, 29 грн.
У Додатку № 5 до Договору сторони погодили графік проведення платежів за Договором у цілому та визначили дату сплати Відповідачем вартості послуг, чітко обумовивши розмір платежу на вказану дату, що складається з певного відсотку від вартості Договору, та посиланням на акт передачі-приймання.
На виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги за Етапом № 1 на загальну суму 29 788 928,91 грн, що підтверджується актами передачі- приймання наданих послуг, а саме:
- актом № УГВ6757/19-12-1 від 20.02.2013 на суму 5  078 766,00 грн;
- актом № УГВ6757/19-12-2 від 12.03.2013 на суму 2  728 977,96 грн;
- актом № УГВ6757/19-12-3 від 12.07.2013 на суму 2  433 412,80 грн;
- актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 на суму 7  689 962,46 грн;
- актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 на суму 11 857 809,69 грн.
Вказані акти підписані без зауважень та застережень уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.
Загальна сума коштів, які AT "Укргазвидобування" були сплачені ДП "КМ Техно" в рахунок оплати наданих послуг за Договором до моменту звернення ДП "КМ Техно" до суду становила 16 601 819,73 грн. Неоплаченими AT "Укргазвидобування" залишалися надані послуги на загальну суму 13 187 109,18 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 та актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати вартості наданих послуг, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва за захистом своїх прав із позовом про стягнення заборгованості за Договором, в тому числі суми основного боргу у розмірі 13 187 109,18 грн, суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду міста Києва (головуючий суддя Васильченко Т.В., судді Марченко О.В., Ломака В.С.) від 06.04.2015 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" 13     187   109,18 грн основного боргу, 1   256   682,65 грн пені, 391   701,29 грн 3% річних, 3   351   258,29 грн інфляційних втрат та 72   743,35 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 змінено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" основний борг в сумі 13 187 109,18 грн, пеню в сумі 1 243 824,93 грн, 3 % річних в сумі 391 701,29 грн, збитки від інфляції в сумі 3  351  258,29 грнта витрати по сплаті судового збору в сумі 72   691,92 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 19.08.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва (головуючий суддя Сташків Р.Б., судді Балац С.В. та Спичак О.М.) від 05.12.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 у справі №910/13245/14 ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог; стягнуто з AT "Укргазвидобування" на користь ДП "КМ Техно" 13 187 109,18 грн основного боргу, 1 393 154,92 грн   пені, 1 505 618,43 грн - 3% річних та 15 981 681,53 грн - інфляційних втрат.
14.01.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу у справі № 910/13245/14, якою закрив касаційне провадження за касаційною скаргою AT "Укргазвидобування".
30.11.2020 відповідач виконав постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 у справі № 910/13245/14 та сплатив на рахунок позивача заборгованість у розмірі 32 427 326,92 грн, з яких:
13 187 109,18 грн - сума основного боргу;
1 393 154,92 грн - сума пені;
1 505 618,43 грн - сума 3% річних;
15 981 681,53 грн - сума інфляційних втрат.
Позивач у позовній заяві зазначає, що розрахунки суми 3% річних та інфляційних втрат при розгляді справи № 910/13245/14 здійснювалися за відповідні періоди прострочення до 30.11.2017, що встановлено Північним апеляційним господарським судом у постанові від 05.11.2020 у справі № 910/13245/14.
30.11.2020 AT "Укргазвидобування" повністю сплатило заборгованість на користь ДП "КМ Техно", а тому 30.11.2020 є датою, коли зобов`язання AT "Укргазвидобування" перед ДП "КМ Техно" за договором припинилося.
Однак, позивач зазначає, що до 30.11.2020 AT "Укргазвидобування" не виконувало своїх зобов`язань з оплати наданих послуг за Договором, а це, в свою чергу, є порушенням грошових зобов`язань, тому наявні всі підстави для застосування відповідальності, встановленої ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за увесь період прострочення, починаючи з 01.12.2017 до дня виконання зобов`язання - 30.11.2020, тобто період, що не був охоплений позовними вимогами у справі № 910/13245/14.
17.02.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу № 515 щодо сплати сум 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов`язання (з 01.12.2017 по 29.11.2020) за Договором, в якій було повідомлено про необхідність сплати заборгованості, яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов`язання.
Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, заборгованість не погасив.
Спір у справі виник у зв`язку з несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати заборгованості за Договором №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 щодо сплати сум 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов`язання з 01.12.2017 по 29.11.2020. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України   зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог   Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги за Етапом № 1 на загальну суму 29 788 928,91 грн, що підтверджується актами передачі- приймання наданих послуг.
Загальна сума коштів, які AT "Укргазвидобування" були сплачені ДП "КМ Техно" в рахунок оплати наданих послуг за Договором до моменту звернення ДП "КМ Техно" до суду становила 16 601 819,73 грн.
Неоплаченими AT "Укргазвидобування" залишалися надані послуги на загальну суму 13 187 109,18 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 та актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014.
Рішенням Господарського суду міста Києва (головуючий суддя Сташків Р.Б., судді Балац С.В. та Спичак О.М.) від 05.12.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 у справі №910/13245/14 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Дочірнього підприємства КМ "Техно" 13 187 109,18 грн - основного боргу, 1 393 154,92 грн - пені, 1 505 618,43 грн - 3% річних, 15 981 681,53 грн - інфляційних втрат; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Відповідно до ст.ст. 598 - 609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. В той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, до 30.11.2020 AT "Укргазвидобування" не виконувало своїх зобов`язань з оплати за Договором, що є підставою для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних за увесь період прострочення, починаючи з 01.12.2017 до дня виконання зобов`язання - 30.11.2020, тобто період, що не був охоплений позовними вимогами у справі № 910/13245/14.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Датою погашення заборгованості, стягнутої за вказаним вище судовим рішенням є 30.11.2020, що підтверджується випискою з банківського рахунка ДП "КМ Техно" в AT "Креді Агріколь Банк".
Період, за який ДП "КМ Техно" просило стягнути суми 3% річних та інфляційних втрат, починається з 01.12.2017 та закінчується 29.11.2020 включно (день, що передує дню погашення заборгованості 30.11.2020).
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму 3% річних за період з 01.12.2017 по 29.11.2020, що становить 1 185 850,72 грн, з яких:
- 119 537,25 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 від простроченої заборгованості у розмірі 1 329 299,49 грн;
- 183 627,35 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 від простроченої заборгованості у розмірі 2 042 005,73 грн та 882 686,12 грн від простроченої заборгованості у розмірі 9 815 803,96 грн.
Сума інфляційних втрат за період з 01.12.2017 по 29.11.2020 становить 2 643 833,59 грн, з яких:
- 266 506,22 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 від простроченої заборгованості у розмірі 1 329 299,49 грн;
- 409 394,00 грн за актом № УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 від простроченої заборгованості у розмірі 2 042 005,73 грн та 1 967 933,37 грн від простроченої заборгованості у розмірі 9 815 803,96 грн.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов правильного висновку, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, а отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягали 3% річних за загальний період заборгованості з 01.12.2017 по 29.11.2020   у розмірі 1   185   850,72 грн та інфляційні втрати за загальний період прострочки з грудня 2017 по листопад 2020 року у розмірі 2  643  833,59 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції вказував на підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат до 0 грн та відмови в задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність   правових підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат до 0 грн з огляду на таке.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст.ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, у постанові від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 тощо.
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
У даній справі ДП "КМ Техно" просить суд стягнути суму інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченого зобов`язання, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є передбаченою законом мінімальною гарантією прав кредитора у випадку прострочення боржником грошових зобов`язань.
Отже, така міра відповідальності, в силу своєї правової природи та фактичних обставин справи, не може покладати надмірного тягаря на відповідача, адже спрямована саме на відновлення справедливої рівноваги інтересів сторін.
Таким чином, доводи відповідача щодо необхідності зменшення 3% річних та інфляційних втрат до 0 грн, є помилковими та безпідставними.
Отже, зважаючи на вищевикладене та те, що AT "Укргазвидобування" не виконувало належним чином своїх зобов`язань з оплати наданих послуг за Договором до 30.11.2020, то у ДП "КМ Техно" виникло право на стягнення з AT "Укргазвидобування" суми 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення сплати основного боргу, що не був охоплений позовними вимогами у справі № 910/13245/14, а саме: починаючи з 01.12.2017 до 29.11.2020 включно.
З огляду на викладене, рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1   185   850,72 грн 3% річних та 2   643   833,59 грн інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими.
У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне  застосування норм матеріального права.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову Дочірнього підприємства "КМ Техно". При цьому, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, а також докази, які були достатніми для прийняття законного рішення, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та правомірно задовольнив позовні вимоги Дочірнього підприємства "КМ Техно" у даній справі.
Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19 є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстави для його скасування відсутні.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/4908/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/4908/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/4908/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.10.2021. 

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Т.П. Козир