Дата документу 24.11.2021 Справа № 318/944/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 318/944/20 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В. 
Провадження № 22-ц/807/3295/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Кам`янсько – Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного договору б/н від 13.12.2013р. отримав кредит у розмірі 10 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Станом на дату смерті ОСОБА_3 його заборгованість за цим договором перед банком становила 61 471,87 грн., яка складається з наступного: 9 848,08 грн. - заборгованості за кредитом, 51 623,79 грн. - заборгованості за відсотками. Спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, з яких вбачається, що вони були зареєстровані за однією адресою. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вимога банку, направлена нотаріусом на їх адресу, залишилась без виконання, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 61 471,87 грн. за кредитним договором № б/н від 13.12.2013 року та судові витрати.
11.05.2021 року, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість ОСОБА_3 за договором б/н від 13.12.2013 року у розмірі 9848,08 грн. за простроченим тілом кредиту та прострочені відсотки в сумі 370,80 грн.
Заочним рішенням Кам`янсько–Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 червня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ “ПриватБанк” подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банком вказано, що судом першої інстанції не було встановлено дійсні обставини справи. Так, судом першої інстанції не було вчинено дій щодо витребування відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого за позичальником. АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор спадкодавця самостійно не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, тому при встановлені факту відсутності такої інформації, суд повинен самостійно встановити дану інформацію. Крім того, банк вказував про достатність в матеріалах доказів на підтвердження факту укладення між померлим спадкодавцем та банком кредитного договору та ознайомлення ОСОБА_3 з Тарифами, Умовами та правилами, на підставі яких було отримано кредитну картку, якою користувався померлий позичальник, але заборгованості не погасив. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Будучи повідомленими про час, місце та дату розгляду справи апеляційним судом, про що маються зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток відповідачам та розписка представника банку про отримання судової повістки у суді, сторони до судового засідання апеляційного суду 24.11.2021р. не з`явились. Тому апеляційний розгляд відбувся відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України у їх відсутності. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого позичальника ОСОБА_3 , зокрема, що ці особи є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину у порядку, передбаченому чинним законодавством, а вартість успадкованого ними майна дорівнює або перевищує суму зобов`язань ОСОБА_3 за договором від 13.12.2013р.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

11.05.2021 року, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість ОСОБА_3 за договором б/н від 13.12.2013 року у розмірі 9 848,08 грн. за простроченим тілом кредиту та 370,80 грн. прострочених відсотків.
Судом встановлено, що 13.12.2013р. між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, а також тарифів. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 отримав кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористався, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_3 належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконував, в результаті чого станом на дату смерті позичальника, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла заборгованість розмірі 9 848,08 грн. за простроченим тілом кредиту, а також 370,80 грн. за простроченими відсотками

За інформацією виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради № 25/02-08 від 18.01.2021р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 : дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно копії спадкової справі № 28/2017, зведеної 17 березня 2017 року Кам`янсько-Дніпровської державною нотаріальною конторою у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , її заведено на підставі претензії кредитора в особі ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. 1281 ЦК України.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.
Так, відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Отже, зобов`язання з повернення грошових коштів згідно укладеного кредитного договору входять до складу спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредитних коштів входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Матеріалами справи підтверджується, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_3 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звернувся.

28.02.2017 банк направив претензію № SAMDN52000128539608 до Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією реєстру згрупованих відправлень – рекомендованих листів (а.с. 39-41).

17.03.2017р. нотаріус Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори надала повідомлення про те, що на заяву, яка надійшла до Кам`янсько-Дніпровської ДНК 17.03.2017р., після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , кредитні вимоги до спадкоємців зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 17.03.2017р. за № 85 і долучено до матеріалів спадкової справи. Про надходження та зміст претензії про кредитні вимоги нею буде доведено до відома спадкоємців ОСОБА_3 , які приймуть спадщину ( а.с. 42).

Зі спадкової справи № 28/2017, відкритої після смерті ОСОБА_3 на підставі претензії кредитора в особі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається, що із заявами про прийняття спадщини спадкоємці померлого не звертались.

12.11.2019р. АТ «КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_2 лист-претензію з вимогою сплати заборгованість в сумі 61 471,87 грн. Відповідей банком на цю претензію не отримано.

Аналізуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що банком не було надано доказів на підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_3 , які проживали на момент смерті спадкодавця разом із ним та прийняли спадщину в такий спосіб. Крім того, зауважив, що позивачем не вказано обсягу спадщини та не надано доказів на підтвердження того, що вартість спадкового майна дорівнює або перевищує суму заявлених вимог.
Банк в апеляційній скарзі вказував, що суд, встановивши, що у позичальника ОСОБА_3 маються невиконані зобов`язання, які є предметом спадкування, самостійно має з`ясувати, хто є спадкоємцями після його смерті та яке майно й якою вартістю вони успадкували, але самоусунувся від цього обов`язку, припустившись неповноти при розгляді справи, а тому не встановив дійсні взаємини сторін у цій справі.

Колегія апеляційного суду, аналізуючи вказані обставини, з`ясувала, що у матеріа-
лах справи містяться копії паспортів померлого позичальника ОСОБА_3 , відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

З копії анкети-заяви вбачається, що у розділі «сімейний стан» містяться відомості про ОСОБА_2 як його дружину ( а.с. 9).

З копії паспорту ОСОБА_3 слідує, що в ньому міститься запис про сімейний стан померлого як одруженого з ОСОБА_4 , 1955 року народження ( а.с. 34-зворот), та відомостей про розірвання шлюбу не мається.

У розділі паспорту ОСОБА_3 «місце проживання» мається запис про його реєстрацією з 20.09.2005р. за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 34-зворот).
З копій паспортів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , слідує, що вони також зареєстровані за вказаною адресою, але ОСОБА_2 з 10.01.2001р., а ОСОБА_1 – з 20.04.2006р. ( а.с. 35-37). 
Реєстрація відповідачів за вказаною адресою підтверджена також виконавчим комітетом Великознам`янської сільської ради на запит суду станом на 19.05.2020р. ( а.с. 62,63), а їх статус як дружини і сина довідкою виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради (а.с. 72). 

Крім того, фактичне мешкання відповідачів до теперішнього часу за адресою реєстрації підтверджується тим, що в ході розгляду справи як в першій інстанції, так і в апеляційній, вони отримували поштову кореспонденцію у цій адресі.

Отже, на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 відповідачі, будучи членами його сім`ї як дружина та син, були зареєстровані разом з ним, а тому в такий спосіб прийняли спадщину після померлого позичальника як спадкоємці першої черги, а відтак і його борги у випадку їх наявності. 

Тому висновки суду в тій частині, що банком не доведено, що відповідачі є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину, не відповідають матеріалам справи.

Колегія наголошує, що з огляду на предмет судового спору до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а також на день звернення до суду з відповідним позовом до спадкоємців.

Але суд не перевірив, чи дійсно у померлого мались боргові зобов`язання станом на день пред`явлення позову банком до суду до визначених ним відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , що є першочерговим у вирішенні цієї справи. 

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ "ПриватБанк" з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.12.2013 у загальній сумі в розмірі 10  218,88 грн., з яких 9 848,08 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту та 370,80 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1) анкету-заяву ОСОБА_3 від 13.12.2013 про його згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яка містить підпис заявника (а.с.9); 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-33); 3) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 13.12.2013, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 , за період 13.12.2013 по 28.02.2018 року (а.с. 7-8).

Але колегія вказує, що розрахунки також слід перевірити згідно з узгодженими умовами договору, у зв`язку з чим вказані надані банком на обґрунтування розміру заборгованості документи, підлягають дослідженню, чого не було зроблено судом першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів як спадкоємців позичальника на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за простроченими відсотками, позивач посилався на анкету-заяву, Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши анкету-заяву, та розрахунок заборгованості.
Між тим, у анкеті-заяві позичальника від 13.12.2013р. процентна ставка не зазначена. Тому банк нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Втім, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 13.12.2013р. 

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідачів заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 370,80 грн.

Але відсутність домовленості сторін щодо таких істотних умов кредитного договору як процентна ставка за користування кредитом, а також умов щодо кінцевого строку повернення кредитних коштів та відповідальності за їх несвоєчасне повернення, означає те, що відповідні зобов`язання між сторонами не виникли, а тому у спадкодавця не мається на час смерті будь-якої заборгованості за відсотками.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 370,80 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, але з інших підстав, ніж визначені судом. 

Разом з тим, колегія суддів погоджується, що кредитний договір фактично є укладеним, оскільки банком підтверджено надання кредитних коштів відповідачу та отримання їх останнім.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.12.2013 року встановлено, що банком розраховувалась заборгованість й після смерті позичальника ОСОБА_3 та до 28.02.2018р. нараховувались відсотки та штрафи (а.с. 7-8).

Однак з аналізу вказаного розрахунку слідує, що станом на момент смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9848,08 грн. 

Разом з тим, з наданого банком розрахунку також вбачається, що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в рахунок погашення кредитної заборгованості було внесено кошти разовим платежем на загальну суму 42 480,00 грн. ( а.с. 8). Банк не зазначав, ким було внесено ці кошти, але факт їх надходження на рахунок померлого позичальника відображено банком у розрахунку.

Тому, колегія приходить до висновку що сплачені кошти в сумі суму 42 480,00 грн. мають бути спрямовані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. 

Таким чином, оскільки внесена сума коштів 42480,00 грн. в повній мірі перекриває наявну заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 848,08 грн., то заборгованість ОСОБА_3 перед банком на час звернення останнього з цим позовом 07.05.2020р. фактично відсутня. 
Виходячи з викладеного,  колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, що пред`явлений до спадкоємців боржника першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки апеляційним судом встановлено, що до складу спадщини позичальника увійшов обов`язок погасити заборгованість за вищевказаним кредитним договором від 13.12.2013 року у сумі 9 848,08грн., проте ця сума вже була сплачена 11.02.2017р. – до пред`явлення цього позову банком. 
На викладене місцевий суд уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав ненаданням АТ КБ "ПриватБанк" доказів, що підтверджують, що відповідачі є спадкоємцями, зокрема, першої черги, а також, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, в той час як докази щодо статусу відповідачів як спадкоємців першої черги мались в матеріалах справи, а дослідження питання спадкового майна не було необхідним, оскільки у спадкодавця відсутні боргові зобов`язнання, про які заявлено банком в позові. 

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 1, 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для скасування або зміни рішення.

Оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно були встановлені обставини у цій справі, висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам, то відповідно до приписів п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із встановленням апеляційним судом фактичних обставин справи іншим чином та відмовою в задоволенні позову банку з інших правових підстав. 

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково. 

Заочне рішення Кам`янсько – Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 червня 2021 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 за договором, оформленим у вигляді анкети-заяви від 13.12.2013р., відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий:                  Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

Подліянова Г.С.