ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2021 р.           Справа№ 910/1198/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Буравльова  С.І. 
 
за участі секретаря судового засідання  Яценко І.В.
представників сторін:  згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2021
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергорегенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу  «Атоменергомаш» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 (повне рішення складено 27.04.2021)
у справі  № 910/1198/21 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп»
до  Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення заборгованості у розмірі 719  309, 24 грн,

встановив:

          Короткий зміст позовних вимог
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) заборгованості у розмірі 719 309,24 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на підставі Договору поставки №20/05/02 від 08.01.2020 (далі - Договір) та згідно видаткової накладної №59 від 30.01.2020 було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 679    993,14   грн., у той час як останнім свої зобов`язання з оплати вказаного товару не виконано, у зв`язку з чим у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" виникла заборгованість у розмірі 679    993,14 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 28    738,71 грн., нарахованих за прострочення зобов`язання у період з 01.04.2020 по 14.01.2021, та 3% річних у розмірі 16    577,39 грн., нарахованих за прострочення зобов`язання у період з 01.04.2020 по 25.01.2021.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №  910/1198/21 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" заборгованість у розмірі 673       993 грн. 14 коп., 3% річних у розмірі 15 472   грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 23 161 грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 10   689 грн. 41 коп.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із згаданим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"   в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №  910/1198/21 у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 23   161, 47 грн. та 3% річних у розмірі 15   472, 48   грн. та ухвалити у цій частині нове рішення з урахуванням запропонованого відповідачем зменшення розміру інфляційних втрат до 10   000,00 грн. та 3% річних до 5   000, 00 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"   в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» понесені витрати зі сплати судового збору.
Відповідач вважає, що розмір інфляційних втрат, розрахований судом є арифметично невірним.
Крім того, відповідач вважає необгрунтованим відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги 
     Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального Кодексу України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального Кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.05.2021 справу №910/1198/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді - Станік С.Р., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №  910/1198/21 та витребувано справу №  910/1198/21 з Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 призначено справу до розгляду на 13.07.2021.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021 у зв`язку із звільненням головуючої судді Дикунської С.Я. з посади судді Північного апеляційного господарського суду  у відставку, для розгляду апеляційної скарги ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» сформована колегія суддів у складі: головуючого судді  Ткаченка Б.О., суддів Корсака В.А. та Буравльова С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 справа №  910/1198/21 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді  Ткаченка Б.О., суддів Корсака В.А. та Буравльова С.І. та призначено до розгляду 16.11.2021 у режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».
В судовому засіданні 16.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання  16.11.2021 з`явився представник відповідача.
Представник позивача у судове засідання 16.11.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст.    ст.120,  242 ГПК України, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази, зокрема залучене поштове повідомлення.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 16.11.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, у т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
08.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (постачальник) та відокремленим підрозділом "Атоменергомаш" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) було укладено договір поставки №20/05/02 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити у передбачені даним договором строки покупцю визначену у цьому пункті продукцію: Трубу АДО 32х6х6000мм ГОСТ 18482-79 у кількості 5,363 тонни загальною вартістю 661    534,63 грн. (з ПДВ), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказану продукцію.
Загальна сума договору складає 661    534,63 грн. (п. 3.1 Договору).
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).
Поставка продукції за цим договором здійснюється до 15.02.2020 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається кількість продукції, що постачається, та строки її поставки (п. 5.1 Договору).
Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки (п. 10.1 Договору).
На виконання своїх зобов`язань за Договором Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" було поставлено відокремленому підрозділу "Атоменергомаш" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" продукцію загальною вартістю 673    993,14 грн., що підтверджується видатковою накладною №59 від 30.01.2020 на суму 673    993,14 грн.
Листом вих. №24/04-14 від 24.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" просило Відокремлений підрозділ "Атоменергомаш" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" сплатити заборгованість. Вказаний лист був одержаний відповідачем 04.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №7150305165929.
Листом вих. №20/05-11 від 20.05.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" було надіслано Відокремленому підрозділу "Атоменергомаш" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" акти звірки взаємних розрахунків, який був одержаний відповідачем 26.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №7150305208105.
Листом вих. №3324/14 від 11.06.2020 Відокремлений підрозділ "Атоменергомаш" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп", що має тимчасові складнощі із фінансуванням, що сталося через відсутність оплати з боку Державного підприємства "Гарантований Покупець" та просив позивача погодити строк оплати товару до 31.12.2020.
Листом вих. №11/06-1 від 11.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" відмовило Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у погоджені строку оплати за продукцію до 31.12.2020.
Неналежне, на думку позивача, виконання відповідачем зобов`язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач вказує на існування у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заборгованості у розмірі    673    993,14 грн. та за несвоєчасне виконання зобов`язань просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 28    738,71 грн., нараховані за прострочення зобов`язання у період з 01.04.2020 по 14.01.2021, та 3% річних у розмірі 16    577,39 грн., нараховані за прострочення зобов`язання у період з 01.04.2020 по 25.01.2021.
Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із  ст. 269 господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України     та ч. 1  ст. 74 ГПК України        визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст.  525,  526 Цивільного кодексу України  визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог  Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Дослідивши зміст Договору поставки №  20/05/02 від 08.01.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.ч. 1. 2  ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі  ст. 655 Цивільного кодексу України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У пункті 1.1. Договору поставки №  20/05/02 від 08.01.2020 сторони погодили найменування товару, що постачається позивачем, визначили його ціну та загальну суму - 661  534,63 грн.
Судом встановлено, що 30.01.2020 позивач відвантажив відповідачу партію продукції на загальну суду 673  993,14 грн., яку відповідач прийняв 31.01.2020, що підтверджується видатковою накладною №59 від 30.01.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін; у накладній міститься посилання на реквізити Договору поставки №  20/05/02 від 08.01.2020.
Відповідно до ч. 1  ст. 692 Цивільного кодексу України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1  ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.1. Договору поставки №  20/05/02 від 08.01.2020 передбачено, що оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її  належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).
Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не заперечувався факт отримання від позивача товару за видатковою накладною №  59 від 30.01.2020, у тому числі також не вказувалось про його, зокрема, неналежну якість/кількість.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, отриманий від позивача за видатковою накладною №  59 від 30.01.2020, у строк до 31.03.2020 включно. 
Відповідачем доказів сплати грошових коштів у розмірі 673  993,14 грн суду не надано.
Таким чином, оскільки наявність та розмір заборгованості Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за Договором поставки №20/05/02 від 08.01.2020 (за видатковою накладною №59 від 30.01.2020) у сумі 673  993,14  грн підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 673  993,14 грн є обґрунтованими та правомірно задоволені судом.
У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, позивачем заявлено до стягнення  16  577,39 грн 3% річних та 28  738,71 грн інфляційних втрат.
Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та факту прострочення відповідачем оплати, суд дійшов висновку про правомірність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.
Щодо вимог про стягнення 3% річних за період з 01.04.2020 по 25.01.2021 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1    ст. 623 Цивільного кодексу України    боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2    ст. 625 Цивільного кодексу України    передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування 3% річних. Оскільки за висновком суду строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого за видатковою накладною №59 від 30.01.2020 товару закінчився 20.04.2020 (з урахуванням норм ч. 5  ст. 254 Цивільного кодексу України), обґрунтованим початком періоду нарахування 3% річних є 21.04.2020, а не 01.04.2020, як визначено позивачем.
Відтак, суд апеляційної інстанції, дослідивши розрахунок позивача, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 15  472,48 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних слід відмовити, як обрахованих невірно.
Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 28  738,71 грн за період з 01.04.2020 по  14.01.2021 року суд встановив наступне.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього у силу закону (частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою  статті 625 Цивільного кодексу України  належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою  статті 8 Цивільного кодексу України  визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою  статті 4 Цивільного кодексу України  передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і у межах, встановлених  Конституцією України  та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення"  визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).  Статтею 2 цього Закону  передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними у гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою  статті 2 цього Закону  законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"  Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003  затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"  та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена  наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування  статті 625 Цивільного кодексу України  визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 Цивільного кодексу України  визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується у залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів вважає його необґрунтованим, у зв`язку з помилковим зазначенням періоду, за який втрати нараховуються, а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 23  161,47 грн.
При цьому, колегія суддів, перевіривши розрахунки, вважає помилковими твердження скаржника    про те, що суд першої інстанції невірно розрахував 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на необґрунтовану відмову суду першої інстанції у зменшенні розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Так, відповідно до частини першої  статті 233 ГК України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною третьою  статті 551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.
Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6  статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до  статті 2 ГПК України.
В обґрунтування клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат відповідач посилається на ті обставини, що діяльність ДП "НАЕК "Енергоатом" має важливе значення щодо надійного та безперебійного функціонування електроенергетики України. Основним джерелом фінансування відповідача є кошти отримані за відпущену електроенергію. Проте, низький рівень розрахунків ДП "Гарантований покупець", ДП «Енергоринок» та НЕК "Укренерго" перед відповідачем за відпущену електроенергію призвели до труднощів у фінансуванні, що призвело до погіршення фінансового стану ДП "НАЕК "Енергоатом", що у свою чергу, позначилося на здійсненні обов`язкових платежів, виконанні грошових зобов`язань перед контрагентами.
Станом на 30.09.2020, заборгованість перед відповідачем за реалізовану електричну енергію становить 25 млрд грн. Враховуючи низький рівень розрахунків за відпущену електричну енергію фінансування за всіма укладеними договорами здійснюється з урахуванням фактичних надходжень грошових коштів, що є недостатнім для забезпечення, виконання всіх фінансових зобов`язань у встановлені терміни.
Розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) є таким, що не відповідає наслідкам неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Жодних доказів завдання позивачу збитків спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивачем не було надано.
Згідно з ч. 1  ст. 96 Цивільного кодексу України  юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, самостійно формує програму діяльності, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів з метою одержання прибутку.
Відповідач підписавши спірний договір був обізнаний зі строками та умовами оплати поставленого товару, а також розміром відповідальності за прострочення оплати поставленого товару, проте погодився на них.
Окрім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги значний період прострочення виконання зобов`язання (спірна поставка здійснена у березні 2020 року), а також відсутність її часткової оплати у цей період навіть у невеликих сумах.
Також, колегія суддів не вважає, що нараховані 3% річних та інфляційні втрати є неспівмірною заявленим основним вимогам, а їх стягнення з відповідача несправедливим; виходячи з суми заборгованості, періоду її прострочення, не вбачається порушення балансу інтересів сторін.
Обставини, на які посилається відповідач є загальними, відповідач не надав жодних доказів у підтвердження свого скрутного фінансового становища, збитковості своєї діяльності.
Оскільки відповідачем не доведено виключних обставин, які б надавали суду підстави зменшити розмір заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія судів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення розміру 3% річних до 10  000,00 грн. та інфляційних втрат до 10  000,00 грн.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни у цій частині.
                    Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази у ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Враховуючи положення частини 1    статті 9 Конституції України    та беручи до уваги ратифікацію    Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття    Закону України від 23.02.2006        №3477-IV    "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції    зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",             no. 4241/03 від 28.10.2010 суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
                    Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою  ст. 276 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
                        Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.  129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергорегенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу  «Атоменергомаш» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 910/1198/21  залишити без змін.
2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергорегенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу  «Атоменергомаш».  
3.  Матеріали справи №  910/1198/21  повернути до Господарського суду міста Києва.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та  не підлягає скарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          
          В зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. у відпустці повна постанова підписана 29.11.2021.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                С.І. Буравльов