ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	Львів	Справа № 300/4512/21 пров. № А/857/19683/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання                          Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Долинської міської ради Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (суддя – Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Долинської міської ради Івано-Франківської області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-
ВСТАНОВИВ:
Долинська міська рада Івано-Франківської області у серпні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якому просила скасувати постанову від 27.07.2021 ВП №66271683 про стягнення виконавчого збору в розмірі 24  000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 24  000,00 грн. є безпідставною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем жодних дій спрямованих на примусове виконання рішення суду не здійснено та фактичного виконання рішення не відбулося.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі №300/4512/21 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні необхідна наявність двох умов, а саме: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання. Суд першої інстанції не врахував, що у спірному випадку державним виконавцем жодних дій спрямованих на примусове виконання рішення суду не здійснено та фактичного виконання рішення не відбулося, а тому відсутні законні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору. Крім того, Долинській міській раді не було відомо про рішення суду, яке підлягало виконанню, та про зміну боржника у виконавчому провадженні. З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
10 листопада 2021 року Долинською міською радою Івано-Франківської області подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, яке обгрунтоване тим, що представник Долинської міської ради перебуває на лікарняному.
Розглянувши вказане клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження обставин, вказаних в клопотанні, Долинською міською радою не подано жодних доказів та підтверджуючих документів. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи. 
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 27.02.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 300/2625/19, яким визнано протиправною бездіяльність Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області щодо ненадання публічної інформації на запит №3 від 18.11.2019. Зобов`язано Оболонську сільську раду Долинського району Івано-Франківської області безкоштовно надати ОСОБА_1 інформацію  у межах, що не перевищує 10 сторінок, з розрахунком вартості фактичних витрат на копіювання та друк документів згідно запиту на публічну інформацію №3 від 18.11.2019. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
За наслідками апеляційного розгляду справи № 300/2625/19 Восьмим апеляційним адміністративним судом прийнято постанову від 29.10.2020, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено,   рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 в частині розподілу судових витрат скасовано та прийнято постанову, якою вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року залишено без змін. 
Тобто, відповідно до вимог частини 2 статті 255 КАС України, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/2625/19 набрало законної сили 29.10.2020.
Також встановлено, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №300/2625/19 видано ОСОБА_1 три виконавчі листи за №300/2625/19 (а.с.95-98).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 300/2625/19 заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому листі №300/2625/19 задоволено. Замінено боржника - Оболонську сільську раду Долинського району Івано-Франківської області на її правонаступника – Долинську міську раду Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ 04054317, проспект Незалежності, 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77503) у виконавчому листі №300/2625/19, виданому Івано-Франківським окружним адміністративним судом 08.12.2020 року.
27.07.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Л.З., за заявою стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66271683 про примусове виконання виконавчого листа №300/2625/19 від 08.12.2020, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Оболонську сільську раду Долинського району Івано-Франківської області безкоштовно надати ОСОБА_1 інформацію  у межах, що не перевищує 10 сторінок, з розрахунком вартості фактичних витрат на копіювання та друк документів згідно запиту на публічну інформацію №3 від 18.11.2019 (а.с.11).
Крім того, 27.07.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Л.З. у виконавчому провадженні № 66271683 винесено постанову про стягнення з боржника - Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області виконавчого збору в розмірі 24  000,00 грн. (а.с.13).
У подальшому, 04.08.2021 у виконавчому провадженні № 66271683 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Леськів Л.З. здійснено заміну реєстраційних даних. Зокрема, на підставі ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 300/2625/19 про заміну боржника, внесено зміни в автоматизовану систему виконавчого провадження, а саме: замість назви Оболонська сільська рада зазначено Долинська міська рада Івано-Франківської області, про що винесено постанову (а.с.9).
Не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Таким чином, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 300/2625/19 у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання стягнення виконавчого збору шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Згідно зі статями 129 та 129-1 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 14 КАС України   також передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Крім того, згідно зі   статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016  за  №1404-VIII   (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1  статті 5 Закону №1404-VІІІ).
Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 3 Закону №1404-VIII  відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 26 Закону №1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3  цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно з частиною 3 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На підставі системного аналізу приписів статей  26,  27 Закону України «Про виконавче провадження»  в аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Тобто, на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець не може з`ясовувати питання про те, чи виконано рішення суду. На цьому етапі він повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам  Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Така ж  правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року в справі № 480/3452/19.
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та правове регулювання спірних відносин, з яких виник спір, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання стягнення виконавчого збору шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.
Щодо доводів апелянта про неможливість добровільного виконання рішення суду по справі № 300/2625/19 у зв`язку з тим, що Долинська міська рада не була учасником справи №300/2625/19, та не отримувала судових рішень у вказаній справі, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судом встановлено, що 28 грудня 2020 року Долинська міська рада, як об`єднана територіальна громада, до складу якої увійшла і Оболонська територіальна громада, розпочала процедуру реорганізації Оболонської сільської ради, прийнявши відповідне рішення № 43-2/2020 та рішення Долинської міської ради від 25.02.2021 №182-6/2021 "Про прийняття Долинською міською радою майна, активів від Оболонської сільської ради". 
Отже, Долинська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Оболонської сільської ради.
Відповідно до пункту 6 рішення міської ради № 182-6/2021 затверджено акт приймання-передавання документів, згідно додатку № 5 до рішення.   
Таким чином, під час здійснення правонаступництва Долинською міською радою, в тому числі Оболонської сільської ради, першій було передано документи Оболонської сільської ради, зокрема судові рішення по справах, в яких учасником була Оболонська сільська рада. Так, рішення від 27.02.2020 та ухвала про   заміну боржника у виконавчому листі по справі № 300/2625/21 вручені уповноваженому представнику Оболонської сільської ради, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.94, 101). 
Крім того, про наявність судового рішення по справі № 300/2625/21 Долинській міській раді, як правонаступнику Оболонської сільської ради, було відомо задовго до отримання вимоги державного виконавця (10.08.2021), про що свідчить рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 27 травня 2021 року по справі № 343/1648/20 за позовною заявою фізичної особи до Долинської міської ради Івано-Франківської області про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги в розмірі 20  000,00 грн. (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/97369967). Так, предметом спору була оплата правових послуг, які надавались позивачем Оболонській сільській раді в тому числі і по справі 300/2625/19.
Тобто, Долинській міській раді з 27.05.2021 фактично було відомо про рішення  у справі №300/2625/19 та необхідність його добровільного виконання до відкриття виконавчого провадження № 66261683 (27.07.2021).   
Наведене вище спростовує доводи позивача про неможливість добровільного виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду № 300/2625/19, а навпаки, свідчить про відсутність волевиявлення боржника – Долинської міської ради, як правонаступника Оболонської сільської ради, для виконання рішення суду. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції,  вважає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 300/2625/19 у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання стягнення виконавчого збору шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.
Щодо решти аргументів апелянта, то апеляційний суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Долинської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 300/4512/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш