ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8078/21 Справа № 212/1593/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 24 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Петраш Олени Сергіївни
на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року
у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, –

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року приватне акціонерноге товариство "Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" (далі ПрАТ "НВО "Созидатель") звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що воно надає послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території мешканцям багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_2 , який мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , з яким було укладено договір № 52 про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території надавалися належної якості та в повному обсязі, про що свідчить відсутність будь-яких претензій з цього приводу.
Однак, ОСОБА_2 не здійснив жодної оплати за спожиті послуги з березня 2016 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 13 червня 2018 року, а приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення заборгованості. 03 жовтня 2019 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_2 судовий наказ було скасовано, а виконавче провадження закрито. 
У грудні 2019 року дізналися про те, що власником квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , а тому обов`язок з утримання майна в період з березня 2016 року до квітня 2019 року повинен бути покладений на власника майна. 
Співвласниками будинку АДРЕСА_1 , як і відповідачем не укладено індивідуальні договори про постачання електричної енергії, закупівля електричної енергії здійснюється позивачем на підставі відповідного договору з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго». Послуги з опалення та гарячого водопостачання позивач надавав з використанням обладнання будинкової дахової котельні, для надання цих послуг позивач здійснював 100% передоплату підприємствам – постачальникам на закупівлю природного газу, води, електричної енергії. 
Не зважаючи на обов`язок оплати за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, відповідач не здійснює оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 79 012,40 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до наданого розрахунку.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "НВО "Созидатель" заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 78 407,52 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 14 221,70 грн, 3% річних у розмірі 5 375,73 грн, всього 98 004,95 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що несплата відповідачем наданих послуг у повному розмірі порушує права ПрАТ "НВО "Созидатель" як надавача послуг, які підлягають захисту в обраний позивачем спосіб. Крім того, спірні правовідносини щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати від боржника сплатити вартість наданих послуг. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими той факт, що відповідач у розумінні положень чинного законодавства є споживачем наданих ПрАТ "НВО "Созидатель" послуг, будучи зареєстрованим за іншою адресою, тоді як належного відповідача у справі, який був фактичним споживачем наданих послуг, взагалі не було залучено до участі у справі, що призвело до помилкових висновків суду та ухвалення неправосудного й упередженого рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 і відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, з опалення та гарячого водопостачання, електропостачання тощо, що підтверджується копією рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 14 серпня 2008 року № 2483, копією договору про постачання електричної енергії № 018001 від 01 квітня 2011 року, укладеного між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та АТ «НВО «Созидатель».
21 листопада 2008 року між ОСОБА_2 , який є власником квартири АДРЕСА_3 та АТ «НВО «Созидатель» укладений договір № 52 про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання житлового будинку і прибудинкової території та забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньо будинкові мережі, що утримуються виконавцем, згідно переліку, наведеного у додатку № 1 до договору, та зобов`язання споживача своєчасно оплачувати комунальні послуги, у строки та на умовах, передбачених договором (а.с. 45-47).
Відповідно до умов п. 7.2 договору, у випадку переходу права власності на приміщення від споживача до іншої особи, договір достроково припиняється (а.с. 46).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 200851554 від 19 лютого 2020 року у період з 19 лютого 2010 року по 26 грудня 2019 року право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 48-51).
Відповідно до наведеного розрахунку заборгованості, за період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2019 року за вишевказаною адресою наявна заборгованість у розмірі 79 012,40 грн.
Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1. ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Враховуючи конкретні обставини по справі та аналізуючи норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості, оскільки відповідач будучи власником квартири, повинен оплачувати за надані послуги, навіть якщо договір про надання послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території між позивачем та відповідачем не укладався, оскільки власники квартир несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання ними приміщень особисто. 
Встановивши правомірність нарахування за спожиті комунальні послуги у спірний період заявлений позивачем з 01 травня 2016 року по 31 березня 2019 рік у розмірі 78 407,52 грн, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за квітень 2016 року, яка не входить до спірного періоду.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в період з серпня 2015 року і по теперішній час відповідач проживає і є зареєстрованою за іншою адресою, а тому з неї не може бути стягнуто заборгованість, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є власником зазначеної квартири, та у розумінні положень ст. 29 ЦК України, не позбавлена права мати кілька місць проживання. 
Оскільки ОСОБА_2 , не є власником зазначеної квартири, правові підстави для стягнення з нього заборгованості, відсутні.
Решта доводів апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують, оскільки зводяться до особистого тлумачення норм законодавства та переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Петраш Олени Сергіївни - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                 М.Ю. Петешенкова

        Судді:                                          В.С. Городнича

                                                                                       О.В. Лаченкова