ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2021 р.                                                                Справа № 907/225/20
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бонк Т.Б.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників учасників справи:
від позивача (скаржника) – не з`явився
від відповідача – не з`явився
від третьої особи – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Котнар-М”, вих.№98/01 від 16 червня 2021 року
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року (підписане 03.06.2021), суддя Андрейчук Л.В.
у справі №907/225/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Котнар-М”, м. Ужгород
до відповідача Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, м. Ужгород
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство “ВТБ Банк” в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ВТБ Банк”, м. Київ
про визнання незаконним та скасування рішення
в с т а н о в и в :
09 квітня 2020 року   Товариство з обмеженою відповідальністю “Котнар-М” звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача – Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича від 03 серпня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 80,8 кв. м (Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, буд. 274Б) за Акціонерним товариством “ВТБ Банк”.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Акціонерне товариство “ВТБ Банк” в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ВТБ Банк”.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року у справі №907/225/20 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що спір у цій справі виник з приводу порушення права власності на нерухоме майно, яке внаслідок дій АТ «ВТБ Банк» щодо реєстрації права власності на вказане майно зареєстровано за ним, при цьому, позивач заявив вимогу до нотаріуса, який діяв як державний реєстратор. Суд у рішенні зазначає, що вимога про визнання неправомірним рішення нотаріуса як державного реєстратора щодо реєстрації речового права, яке оспорює позивач, має похідний, опосередкований характер від спору про належність цього речового права позивачу чи третій особі та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту у ефективний спосіб. За наведених обставин, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нотаріус не є належним відповідачем у цій справі, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заявлених до нього позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Котнар-М” звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року у справі №907/225/20, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду. Зокрема, зазначає, що предметом позову у цій справі не є спір про право власності на майно, а неправомірність (незаконність) правочину, який вчинено приватним нотаріусом на фоні відсутності припинення правовідносин іпотеки, які існували в минулому між позивачем та третьою особою. Водночас вказує, що предметом спору є вимога про визнання незаконним та скасування одностороннього правочину, який вчинено нотаріусом, який діяв як реєстратор, відтак, такий спір підвідомчий господарським судам та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що спір про скасування, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано речове право на нерухоме майно. Наголошує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у цьому спорі приватний нотаріус не є належним відповідачем, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у цьому спорі, що є підставою для відмови в позові. Щодо суті спору наголошує, що в діях приватного нотаріуса відсутні порушення під час прийняття ним рішення про державну реєстрацію права власності за третьою особою. Також звертає увагу, що основне зобовязання в цьому випадку не припинилося, доказів належного його виконання сторони суду не надали, а іпотечний договір та договір застави на час розгляду спору не розірвані.
Представники сторін та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Поряд з тим, 02 вересня 2021 року від позивача (скаржника) до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, однак, таке не містить кваліфікованого електронного підпису, у зв`язку з чим, суд залишив вказане клопотання без розгляду.
Оскільки явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2018 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександром Анатолійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 80,8 кв.м. (Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, буд.274Б) за Акціонерним товариством «ВТБ Банк» (індексний номер 42381730).
Рішення прийнято приватним нотаріусом на підставі дублікату іпотечного договору №1018 від 26 березня 2018 року, листа-вимоги АТ «ВТБ Банк» №8567/1-2 від 24 жовтня 2017 року та витягу із Протоколу №50 від 31 травня 2018 року, що підтверджується Інформаційною довідкою №201084517 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Котнар-М” (як власник нерухомого майна на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №2530 від 29 квітня 2015 року) звернулося до суду з цим позовом до відповідача – Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича про визнання незаконним та скасування рішення останнього від 03 серпня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 80,8 кв. м (Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, буд. 274Б) за Акціонерним товариством “ВТБ Банк”.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Позов – це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.
Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).
Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Частиною першою ст.47 ГПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.
За змістом наведених норм сторони – це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем – особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17).
Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (висновок, сформований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №Б-39/02-09).
Тож визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача належним в порядку статті 48 ГПК України) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №23/9076/16-ц, від 26.11.2019 у справі №905/386/18).
У справі, що розглядається предметом спору є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю “Котнар-М” про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича від 03 серпня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 80,8 кв. м (Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, буд. 274Б) за Акціонерним товариством “ВТБ Банк”.
Тобто позовні вимоги ТзОВ «Котнар-М» стосуються правовідносин, що виникли між позивачем та третьою особою – Акціонерним товариством “ВТБ Банк” в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ВТБ Банк” на підставі укладеного між ними іпотечного договору від 25 квітня 2012 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач наголошує про відсутність підстав для реєстрації за третьою особою права власності на спірне майно, оскільки вважає припиненим основне зобов`язання ЗАТ «Котнар», внаслідок чого є припиненими правовідносини сторін і за договорами забезпечення, в тому числі і за договором іпотеки. У зв`язку з наведеним вважає оскаржуване рішення приватного нотаріуса незаконним.
Отже, між позивачем та третьою особою фактично існує спір щодо наявності у третьої особи, як іпотекодержателя, права іпотеки на спірне нерухоме майно. У цьому спорі позивач, як іпотекодавець, доводить відсутність у третьої особи такого права, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.
Відтак, такі вимоги за своїм суб`єктним складом за вказаного предмету спору та змісту правовідносин мають пред`являтися Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар-М», як іпотекодавцем, до іпотекодержателя, за яким зареєстровано право власності на об`єкт іпотеки – Акціонерного товариства “ВТБ Банк” в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ВТБ Банк”.
Поряд з тим, позов з відповідними вимогами Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» пред`явлено до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, який не є зобов`язаною особою у спірних правовідносинах, що виникли по суті за договором іпотеки.
Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.
Отже, за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
Враховуючи, що позов у цій справі ТзОВ «Котнар-М» пред`явлено лише до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександра Анатолійовича, який є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (ч.1 ст.275 ГПК України).
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року у справі №907/225/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Котнар-М” – без задоволення.
Матеріали справи №907/225/20 повернути до Господарського суду Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 20 жовтня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бонк Т.Б.

          Суддя                                                                                          Матущак О.І.