ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року
м.Харків
справа № 2027/1042/2012
провадження № 22-ц/818/2535/21 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Котелевець А.В., Яцина В.Б.
за участі секретаря – Пасічник Н.В.
учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 
боржник – АТ «Райффайзен Банк Аваль»
особа дії якої оскаржуються - Московський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року, постановлене суддею Горбуновою Я.М., 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою в якій просить визнати протиправною бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках примусового виконання виконавчого провадження № 50738257 та зобов`язати Московський відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт накладений постановами державного виконавця від 11.05.2016 р, 28.12.2016 р., 28.08.2018 р. в рамках примусового виконання виконавчого провадження за № 50738257 на все її майно.

Скарга вмотивована тим, що 18.09.2020 року з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про наявність арешту на все належне їй майно, який накладений постановами Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.05.2016 р., 28.12.2016 р., 28.08.2018 р. в рамках виконавчого провадження № 50738257, яке відкрито з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 року по справі № 2027/1042/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 014/1935/74/96431 від 28.12.2017 р. в сумі 372300, 54 доларів США, що за курсом НБУ становило 2 974 644, 08 грн. 29.08.2018 року в рамках вказаного виконавчого провадження заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хлоповим А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Вважає, що виконавчі дії по виконавчому провадженню за № 50738257 завершені 29.08.2018 року, а арешт не знятий. Наявність арештів на майно, зважаючи на завершене виконавче провадження не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та свідчить про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби. Вказала, що законодавцем не визначено прямої заборони на зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження за п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». За таких підстав державним виконавцем повинні застосовуватись наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою арешт з майна боржника знімається у разі повернення виконавчого документа, про що зазначається в постанові державним виконавцем.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18 січня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та задовольнити її скаргу у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що 29.08.2018 року в рамках виконавчого провадження заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хлоповим А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Вважає, що виконавчі дії по виконавчому провадженню за № 50738257 завершені 29.08.2018 року, а арешт не знятий. Наявність арештів на майно, зважаючи на завершене виконавче провадження не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та свідчить про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби. 

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлоповим А.В. винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», проте Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу з вказаної підстави, суд вважає, що виконавчі дії заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлопова А.В. вчинені з дотриманням ЗУ «Про виконавче провадження».

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Розглядом справи встановлено, що 07.04.2016 року заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлоповим А.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50738257 з виконання виконавчого листа № 2027/1042/2012, виданого Московським районним судом м. Харкова 25.01.2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 014/1935/74/96431 від 28.12.2017 р. в сумі 372300,54 доларів США, що за курсом НБУ становило 2974644,08 грн. (а.с. 10).

В рамках вказаного виконавчого провадження заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлоповим А.В. були винесені постанови: 11.05.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, 28.12.2016 року та 28.08.2018 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 11-13).

29.08.2018 заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлоповим А.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2027/1042/2012, виданого Московським районним судом м. Харкова 25.01.2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 014/1935/74/96431 від 28.12.2017 р. в сумі 372300,54 доларів США, що за курсом НБУ становило 2974644,08 грн. стягувачу, на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 14).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України "Про викоанвче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника,

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для скасування арештів.

До того ж, судова колегія вважає, що відсутні підстави вважати, що було порушено права позивача, яке на думку останнього, підлягає захисту шляхом подання скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, законодавцем визначено, що захисту підлягає порушене, не визнане, оспорюване право чи інтерес.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що між сторонами наявний спір про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється. 

Звертаючись до суду зі скаргою позивачка не доводила обставин порушення її цивільних прав, тоді як захисту підлягає порушене право. Фактично позивач скаржиться на бездіяльність державного виконавця щодо нескасування арешту у зв`язку з поверненням викоанвчого листа.

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження за приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 30, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3.17 Інструкції про проведення викоанвчих дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, якими передбачено зняття арешту у разі повернення виконавчого листа.

З огляду на викладені вище обставини є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги, що не зняття державним виконавцем арештів здійснених у виконавчому провадженні свідчить про їх незаконність та порушує майнові права боржника. Більш того, як зазначає сама позивачка в апеляційній скарзі нею не заявлялася вимога про визнання дій державного виконавця неправомірними чи незаконними щодо накладення арештів. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, так і зі місту скарги, позивачка вважала, що внаслідок закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не вирішено питання про зняття арешту.

Також слід враховувати, що згідно з частинами 3-5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як зазначалось вище, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами Закону України "Про виконавче провадження", а винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

До того ж, заявлені скаржницею вимоги не можуть бути задоволені у позовному провадженні, оскільки у такому випадку скаржниця одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним викоанвцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим, відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу не змінює характеру правовідносин (постанова Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №204/2494/20).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів скарги повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні скарги, про що ухвалив відповідне рішення. 

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                О.М.Хорошевський

Судді                                                                А.В.Котелевець
                                                               
В.Б.Яцина
Повний текст постанови складено 24 листопада 2021 року.