Справа № 127/4283/21
Провадження № 22-ц/801/2432/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Справа № 127/4283/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк»
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалив суддя Сичук М. М.
Рішення ухвалено у м. Вінниці
Повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року,

Встановив:
У лютому 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є дистанційне здійснення банківського обслуговування. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга – переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», далі – Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 
15 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що він ознайомився та отримав примірники зазначених документів у мобільному додатку, що складають договір, та зобов`язується виконувати умови договору.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2020 року виникла заборгованість в сумі 92 014,87 грн., що складається з загального залишку за наданим кредитом (тілом кредиту), яку позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Універсал Банк», пославшись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що між сторонам у визначеній законом формі погоджено істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, оскільки відповідач, підписавши анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений із умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за карткою monobank, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту «Карта monobank». Укладення між банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». 
Також позивач зазначив, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. За умовами договору відповідачу був доступний ліміт розстрочки, за яким є можливість придбати товар, розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів; відповідачем було оформлено п`ять розстрочок на загальну суму 74 255,34 грн., у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту зростала у зв`язку з невнесенням відповідачем коштів на погашення розстрочки, так як сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Вересюк М. В. подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, пославшись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Зазначив, зокрема, що надана банком анкета-заява до договору про надання банківських послуг не є належним доказом наявності заборгованості відповідача перед банком, оскільки не містить ні розміру отриманого кредиту, ні відсоткової ставки за користування кредитними коштами, ні відомостей про кредитну карту, яка видавалась ОСОБА_1 та чи видавалась вона взагалі. Про оформлення відповідачем п`яти розстрочок на загальну суму 74 255,34 грн. позивач у позовній заяві не зазначав, а вперше про це зазначив в апеляційній скарзі, відповідно такі обставини не досліджувались судом першої інстанції. Доказів отримання відповідачем кредиту у розмірі 30 000 грн. позивач суду не надав, а наданий банком розрахунок заборгованості за договором від 17 січня 2018 року, не є безумовним доказом отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявності заборгованості. Крім того, між сторонами будь-якого договору від 17 січня 2018 року, про що зазначено у розрахунку заборгованості, укладено не було.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 15 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг у ПАТ «Універсал Банк», у якій зазначено, що відповідач просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на сума, вказану у додатку (а. с. 8). 
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ці анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, а також підтверджує, що він ознайомлений із зазначеними документами та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, та погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток (а. с. 8).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_3 .
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17 січня 2018 року, укладеним між Унівесрал Банк та клієнтом – ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2020 року, відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 92 014,87 грн., що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (а. с. 6-7).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що підписана відповідачем анкета-заява про надання банківських послуг не містить відповідних істотних умов договору, оскільки у ній відсутні відомості щодо суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом тощо; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту; із розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок тіла кредиту банк списував кошти на погашення нарахованих відсотків, чим штучно збільшував розмір заборгованості по тілу кредиту, хоча такі умови у підписаній відповідачем анкеті-заяви відсутні; наданий позивачем додаток 8.1. «Тарифи» не містить ознак приналежності до основного документу. 
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин – дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції – суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
За змістом частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Універсал Банк» зазначило, що 15 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 ; своїм підписом відповідач підтвердив, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та отримав примірники зазначених документів у мобільному додатку, що складають договір, та зобов`язується виконувати умови договору.
Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15 січня 2021 року в сумі 92 014,87 грн., що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 січня 2018 року, укладеним між Універсал Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2020 року; анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, підписану 15 січня 2018 року; витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» протокол № 33 від 27 вересня 2017 року; додатки: 8.1. Тарифи, 8.2. Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», а також копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку та його представника.
Зазначивши у позові про те, що на підставі анкети-заяви від 15 січня 2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , позивач не надав суду доказів про фактичне виконання банком умов такого договору, зокрема, про відкриття карткового рахунку та про видачу платіжної картки відповідачу. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів саме в зазначеному розмірі та не обґрунтував розмір заявленої до стягнення заборгованості у позовній заяві.
Зазначивши у позовній заяві про видачу відповідачеві кредиту у розмірі 30 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 92 014,87 грн., не обґрунтувавши заявлену до стягнення суму та не надавши доказів видачі відповідачу кредитних коштів у зазначеному розмірі.
Анкета-заява до договору про надання банківських послуг, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 15 січня 2018 року, не містить даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. У цій анкеті-заяві зазначено, що відповідач просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку (а. с. 8). Проте, такого додатку, у якому було б зазначено суму кредитного ліміту позивач суду не надав.
У наданому позивачем додатку (8.), який містить інформацію про тарифи, основні умови кредитування, щодо реальної процентної ставки тощо («8.1. Тарифи» та «8.2. Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank») (а. с. 21-23), відсутнє посилання на анкету-заяву, підписану відповідачем 15 січня 2018 року. Крім того, з цього додатку вбачається, що він підписаний позичальником за допомогою електронного цифрового підпису, при цьому прізвище, ім`я та по батькові позичальника із цього додатку не вбачається. У зв`язку з цим у суду відсутні підстави вважати, що цей додаток стосується саме кредитного договору, за яким позивач просив стягнути заборгованість з відповідача. До того ж розмір наданого відповідачу ОСОБА_1 кредиту із цього додатку також не вбачається.
Наданий банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 січня 2018 року, укладеним між Універсал Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2020 року, не є належним та допустим доказом існування заборгованості відповідача в заявленому позивачем до стягнення розмірі, оскільки, по-перше, у позовній заяві позивач зазначив про укладення відповідачем договору про надання банківських послуг 15 січня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви, і просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 15 січня 2018 року, а розрахунок заборгованості позивач надав за договором № б/н від 17 січня 2018 року (а. с. 6-7); по-друге, цей розрахунок підписаний представником банку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (посади, прізвища).
Додана позивачем до письмових пояснень виписка про рух коштів по картці за період з 15 січня 2018 року до 30 вересня 2020 року (а. с. 76-81) також не підтверджує розміру заявленої позивачем заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 92 014,87 грн., оскільки із цієї виписки вбачається, що позивач, починаючи з лютого 2019 року здійснював автоматичне списання відсотків, за рахунок чого збільшував заборгованість за тілом кредиту. Крім того, згідно з цією випискою остання операція по рахунку відбулась 06 червня 2020 року і залишок після цієї операції становив –62014,87; при цьому заборгованість станом на 30 вересня 2020 року зазначено в розмірі 92 014,87 грн. і такий розмір заборгованості наданою позивачем інформацією про рух коштів (інформацією про деталі операцій по карті) не підтверджується.
Також зазначена виписка про рух коштів по картці подана позивачем з порушенням встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України строку, при цьому позивач не обґрунтував неможливість подання такого доказу у визначений процесуальним законом строк – разом з поданням позовної заяви, з причин, що не залежали від нього. 
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором.
В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Враховуючи те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого йому кредиту (встановлення кредитного ліміту), а також не довів наявності у відповідача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у заявленому до стягнення розмірі – 92 014,87 грн., апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.
Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що між сторонам у визначеній законом формі погоджено істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, оскільки відповідач, підписавши анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений із умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за карткою monobank, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту «Карта monobank», а укладення між банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», не дають підстав для скасування рішення суду про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредиту у зазначеному в позовній заяві розмірі та доказів наявності у відповідача заборгованості за договором у заявленому банком до стягнення розмірі.
Також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що за умовами договору відповідачу був доступний ліміт розстрочки, за яким є можливість придбати товар, розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів; відповідачем було оформлено п`ять розстрочок на загальну суму 74 255,34 грн., у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту зростала у зв`язку з невнесенням відповідачем коштів на погашення розстрочки, так як сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту.
Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 92 014,87 грн., у позовній заяві позивач не зазначав про оформлення відповідачем розстрочок на загальну суму 74 255,34 грн., за рахунок чого збільшувалась заборгованість за тілом кредиту, і не надав суду першої інстанції доказів на підтвердження таких обставин.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості.
Представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
До позовної заяви представником позивача Мєшніком К. І. додано докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження позовних вимог. Водночас представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 33, 34).
Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд не приймає додані до апеляційної скарги нові докази – виписку про рух коштів по картці від 21 жовтня 2021 року, копію листа з тарифами, скріншот з мобільного додатку, скріншот із сесійністю Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, оскільки такі докази позивач не подавав до суду першої інстанції та вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Подавши до апеляційного суду такі нові докази, позивач не зазначив про наявність незалежних від нього причин неможливості подання таких доказів разом із позовною заявою, враховуючи, що надані позивачем додаткові докази створені в ході операційної діяльності банку і зберігаються у нього, а тому будь-які об`єктивні причини їх неподання позивачем разом із позовною заявою відсутні. 
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М.В. Матківська  	
Судді	В. В. Сопрун  	
  	І. М. Стадник