УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 674/1604/20
Провадження № 22-ц/4820/1608/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        відповідачки-позивачки         ОСОБА_1 ,
               відповідача         ОСОБА_2 ,
               представника відповідачки-позивачки
               і відповідачів         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів», треті особи – Новодунаєвецька селищна рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Громадська організація «Чайка», про зобов`язання до виконання дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У грудні 2020 року Державне підприємство «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» (далі – ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів», підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» зазначило, що на його балансі знаходиться 60-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 . Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 в порядку поліпшення житлових умов ОСОБА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб, у тому числі вона, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 у цьому будинку при умові передачі ними в державну власність приватизованої однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Відповідачі вселилися у трикімнатну квартиру з порушенням установленого порядку, тобто без ордеру на жиле приміщення, та відмовляються передати підприємству належну їм на праві власності однокімнатну квартиру.
За таких обставин ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» просило суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_4 , без надання їм іншого жилого приміщення.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з зустрічним позовом до ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» про зобов`язання до виконання дій.
ОСОБА_1  зазначила, що вона як працівник ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» разом із сім`єю за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 отримала квартиру АДРЕСА_4 . Для добудови цього будинку майбутні мешканці створили Громадську організацію «Чайка» (далі – ГО «Чайка»). 18 червня 2004 року між ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» і ГО «Чайка» був укладений договір №170 про передачу права на добудову незавершеного будівництва (далі – інвестиційний договір), за умовами якого ГО «Чайка» зобов`язалося за власні кошти виконати необхідні будівельні роботи, а ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» – прийняти ці роботи. Згідно п. 5.4 інвестиційного договору після прийняття житлового будинку в експлуатацію ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» мало передати до селищної ради списки інвесторів для видачі ордерів. У квітні 2008 року житловий будинок був прийнятий в експлуатацію, наразі, відповідач відмовляється передати до Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (далі – Рада) списки громадян, яким передбачається надати жилі приміщення в будинку.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» передати списки інвестора ОСОБА_1 до Ради для видачі ордера для вселення у квартиру АДРЕСА_4 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 10 березня 2021 року суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року у первісному та зустрічному позові відмовлено.
Суд першої інстанції керувався тим, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Водночас у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та право на житло переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення відсутнє, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. З огляду на те, що відповідачі за первісним позовом проживають у спірній квартирі протягом тривалого часу, мають сталі зв`язки з конкретним місцем проживання, утримують житло і сплачують комунальні послуги, то їх виселення призведе до невиправданого втручання у приватне життя та порушення права на повагу до житла.  ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів набуття права на спірну квартиру, а укладений між ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» і ГО «Чайка» інвестиційний договір є нікчемним і не тягне за собою будь-яких правових наслідків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що за інвестиційним договором ГО «Чайка» в особі його членів здійснило добудову житлового будинку за власні кошти та особистою працею. Цей договір відповідає вимогам закону, а підстави для визнання його недійсним не доведені. ОСОБА_1 набула право на квартиру, внаслідок чого ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» зобов`язане передати Раді список інвесторів для отримання відповідачкою ордера на жиле приміщення. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість зустрічного позову.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції

В порядку ч. 1 ст. 365 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалою від 29 вересня 2021 року залучив Раду та ГО «Чайка» до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Рада та ГО «Чайка» не подали відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у первісному позові, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і заперечення сторін, не застосував статті 52, 58 ЖК Української РСР, п. 56 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 (далі – Правила), статтю 15 ЦК України та не дотримався положень статей 4, 5 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду про відмову у зустрічному позові підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» є державним унітарним підприємством і належить до сфери управління Фонду державного майна України.
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності однокімнатна квартира АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 як працівниця ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи.
Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 ОСОБА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб, у тому числі вона, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , зі зняттям їх з квартирного обліку.
Для добудови цього будинку майбутні мешканці створили ГО «Чайка». ОСОБА_1 виступила членом цієї громадської організації.
18 червня 2004 року між ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» і ГО «Чайка» був укладений інвестиційний договір, за умовами якого ГО «Чайка» зобов`язалося за власні кошти виконати роботи з добудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» – прийняти ці роботи.
Згідно п. 3.1 інвестиційного договору предметом договору (результатом виконаних робіт) є виконання членами товариства мінімальних будівельних робіт на виділеній житловій площі для забезпечення можливості проживання в будинку інших членів товариства.
Пунктами 5.3 і 5.4 інвестиційного договору визначено, що після закінчення будівельних робіт ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» організовує державне прийняття житлового будинку, а після прийняття державною комісією будинку – передає відповідну документацію (списки членів товариства) в селищну раду для видачі ордерів членам товариства.
Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 3 квітня 2008 року №387/2008-р затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 60-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .
ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» прийняло цей житловий будинок на баланс і не передало до Ради списки громадян, яким передбачається надати жилі приміщення в будинку.

Застосовані норми права

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 9 ЖК Української РСР, згідно яких громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Відповідно до ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
За змістом ч. 1 ст. 37 ЖК Української РСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і за місцем проживання.
В силу ст. 52 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, – за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Як передбачено п. 56 Правил на підставі затверджених планів розподілу жилої площі, а також рішень про виділення жилої площі для надання певним категоріям громадян (пункти 36 і 48 Правил) за поданням громадської комісії з житлових питань – виконавчий комітет місцевої Ради народних депутатів і за поданням комісії по житлово-побутовій роботі профспілкового комітету – адміністрація підприємства, установи, організації чи орган кооперативної або іншої громадської організації і профспілковий комітет не пізніше другого кварталу поточного року проводять роботу по складанню списку громадян, яким передбачається надати жилі приміщення в даному році. При цьому перевіряється, чи збереглись у вказаних громадян підстави для одержання жилого приміщення.  Список громадян, яким передбачається надати жилі приміщення, не менш як за місяць до винесення питання на розгляд виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або спільний розгляд адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету вивішується для загального відома. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із положень ст. 5 ЦПК України слідує, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктивне право фізичної особи на житло – це можливість людини і громадянина мати житло у власності чи одержати його за договором найму з державного чи громадського фонду, користуватися житлом та вимагати від інших осіб або держави забезпечення реалізації цього права.
Однією з гарантій реалізації права фізичної особи на житло є законодавче закріплення порядку набуття житлового приміщення у приватну власність або безстрокове користування.
Громадяни, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях і потребують поліпшення житлових умов, можуть забезпечуватися житлом у будинках відомчого житлового фонду за місцем роботи. Такі житлові приміщення надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом місцевої ради. На підставі цього рішення виконавчий комітет місцевої ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Для видачі громадянинові ордера на жиле приміщення підприємство, установа, організація зобов`язані передати виконавчому комітету місцевої ради разом із рішенням про надання житла сформований список громадян, яким передбачається надати жилі приміщення.
Право на судовий захист гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом, при цьому судовий захист має бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених прав та інтересів позивача.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 як працівниця ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи.
Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 ОСОБА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Водночас це рішення не свідчить про надання сім`ї ОСОБА_1 житлового приміщення при умові передачі ними підприємству приватизованої однокімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 14) не вказує на згоду всіх співвласників передати ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» належну їм квартиру. До того ж, у справі відсутні достатні дані про те, що спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 було затверджено саме цю заяву.
Після розподілу квартир у незавершеному будівництвом житловому будинку ГО «Чайка» за інвестиційним договором добудувало цей будинок і передало його на баланс ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів». Завершення будівництва здійснювалось із залученням коштів членів ГО «Чайка», у тому числі ОСОБА_1 , натомість, інвестиційний договір не передбачає виникнення у ГО «Чайка» або його членів права власності на будинок у цілому чи на окремі квартири. Також інвестиційний договір не визначає механізм компенсації членам ГО «Чайка» витрат на будівництво.
Спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5 про розподіл квартир між громадянами, які потребують поліпшення житлових умов, є чинним. Отже, ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб набула право на квартиру АДРЕСА_4 , в порядку житлового законодавства. Водночас це право не може бути реалізоване через відмову ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» передати до Ради списки осіб, яким передбачається надати жилі приміщення у будинку, для видачі ОСОБА_1 ордера на жиле приміщення.
Порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» передати до Ради необхідні документи для видачі ОСОБА_1 ордера для вселення в квартиру АДРЕСА_4 . Вказаний обов`язок підприємства ґрунтується не на умовах інвестиційного договору, а на нормах чинного законодавства.
ОСОБА_1 обрала належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, внаслідок чого її позов підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що заявлений ОСОБА_1 зустрічний позов є необґрунтованим.

Щодо позовної давності

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом указаних правових норм позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Тривалість загальної позовної давності встановлена у три роки.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.
Предметом зустрічного позову є право ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає у спірній квартирі більше 10 років. Її право на житло весь цей час ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» не оспорювало. Лише у грудні 2020 року підприємство звернулося до суду з позовом про виселення.
Саме з цього моменту ОСОБА_1 взнала про порушення свого права, у зв`язку з чим у неї виникло право на позов.
ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов 16 лютого 2021 року.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» зробило заяву про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 218).
Оскільки ОСОБА_1 пред`явила позов до закінчення загальної позовної давності, то строк її звернення до суду не пропущено.
Доводи підприємства про сплив позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення в цій частині вимог не може залишатися в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, внаслідок чого з ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» на її користь слід присудити витрати зі сплати судового збору: 908 грн – за подання позову, 1 362 грн – за подання апеляційної скарги, - а всього – 2 270 грн судового збору.
Крім того, ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
На підставі договору про надання правничої допомоги від 12 лютого 2021 року адвокат Мутас В.В. надавав ОСОБА_1 правничу допомогу у справі.
Із розрахунку витрат на правову допомогу від 12 лютого 2021 року (т. 1 а.с. 176) слідує, що адвокат Мутас В.В. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді вивчення предмету суперечки, визначення правової поведінки та процесуальних дій, складення процесуальних документів, представництво інтересів останньої в суді. Всього адвокатом Мутасом В.В. надано правових послуг у суді першої інстанції на суму 9 000 грн.
Згідно квитанції від 12 лютого 2021 року (т. 1 а.с. 174) ОСОБА_1 оплатила правові послуги адвоката Мутаса В.В. Ці витрати також мають бути покладені на ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів».
Всього з ДП «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 11 270 грн судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 9 серпня 2021 року про відмову у зустрічному позові скасувати та в цій частині вимог ухвалити нове судове рішення, розподіл судових витрат змінити.
Зобов`язати Державне підприємство «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» передати до Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області список із ОСОБА_1 для видачі їй ордера на вселення у квартиру АДРЕСА_4 , на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 10 липня 2001 року №5.
Стягнути Державного підприємства «Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів» (місцезнаходження – 32413, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, селище міського типу Дунаївці, вулиця Лермонтова, 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 00952485) на користь ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) 11 270 гривень судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Шафікова Ю.Е.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 44