ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3376/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
секретар судового засідання Солодкова К.А. 
за участі представника відповідача Лютої О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 01.06.2021 р. (суддя Горбалінський В.В., повне судове рішення складено 03.06.2021 р.)  в справі № 160/3376/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання протиправним та нечинним регламенту ради,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання протиправною та нечинною статтю 4 Регламенту Криворізької міської  ради, затвердженого рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 17.12.2020 р. № 1, зі змінами, внесеними рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 27.02.2021 р. № 358 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.12.2020 № 1 «Про затвердження Регламенту Криворізької міської ради». 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною та нечинною статтю 4 Регламенту Криворізької міської ради, затвердженого рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 17.12.2020 року №1 зі змінами від 24.02.2021 року, в частині визначення підстав, а саме «та з інших питань», для проведення закритого засідання.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Основним доводом апелянта є відсутність порушеного права позивача як передумови для звернення до суду статтею 4 Регламенту ради.
Крім того, на думку апелянта,  доводи позивача про протиправність Регламенту ґрунтуються на припущеннях, за відсутністю доказів  такої протиправності.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту є підставою для відмови у задоволенні позову.
Вважає, що в цьому випадку відсутній публічно-правовий спір, адже по відношенню до депутата ОСОБА_1 в цих правовідносинах  міська рада не виконує публічно-владні управлінські функції. Позивач як депутат міської ради є безпосереднім учасником прийняття радою рішень. 
В цьому випадку рада фактично прийняла  внутрішнє управлінське рішення, спрямоване на внутрішню організацію (самоорганізацію) роботи ради, її органів, посадових осіб, депутатів, прийняття якого віднесено до виключних повноважень ради.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання позивачем судової повістки, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності позивача. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2020 року Криворізькою міською радою Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання прийнято рішення №1 «Про затвердження регламенту Криворізької міської ради».
Статтею 4 Регламенту Криворізької міської ради (в першій редакції) встановлено, що у зв`язку з необхідністю збереження конфіденційної інформації, інформації, що становить державну таємницю, за рішенням ради, яке приймається більшістю голосів від загального складу ради, може проводитися закрите пленарне засідання. 
Закриті пленарні засідання проводяться в звичайному порядку за такими винятками: 
- у залі засідань перебувають міський голова, депутати; можуть перебувати - запрошені особи; 
- фіксація закритого засідання не здійснюється, крім службової фіксації, що не містить змісту обговорення. 
Закритість засідання поширюється лише на процедуру обговорення та ухвалення рішень. Ухвалені на закритому пленарному засіданні рішення ради оприлюднюються в установленому чинним законодавством України порядку, крім даних, розголошення яких призведе до порушення законодавства у сфері інформації та відповідної таємниці.
24.02.2021 року Криворізькою міською радою Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання прийнято рішення №358 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.12.2020 №1 «Про затвердження регламенту Криворізької міської ради», яким внесено до рішення міської ради від 17.12.2020 №1 «Про затвердження Регламенту Криворізької міської ради» такі зміни: у додатку:
1.1 викласти в новій редакції абзац перший статті 4:
«У зв`язку з необхідністю збереження конфіденційної інформації, інформації, що становить державну таємницю, та з інших питань за рішенням ради, постійної комісії ради, що приймається більшістю голосів від їх загального складу, може проводитися закрите засідання.»;
1.2 доповнити друге речення статті 16 фразою «за заявою депутата.». 
Оскільки формою діяльності місцевої ради є проведення пленарних засідань та засідань постійних комісій, суд першої інстанції  дійшов висновку, що обраний відповідачем спосіб захисту інформації з обмеженим доступом відповідає загальним засадам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Разом з тим,  суд першої інстанції вважав, що оскаржена стаття Регламенту Криворізької міської ради не містить чітко встановлених випадків, настання яких обумовлює проведення даною радою закритого засідання, а зазначення в цій статті Регламенту вислову «та з інших питань» у переліку підстав, які обумовлюють проведення закритого пленарного засідання або засідання постійної комісії, не відповідає принципу правової визначеності.
З огляду на той факт, що законодавством встановлено чіткий перелік інформації, яка є з обмеженим доступом, а саме: конфіденційна інформація, таємна інформація та службова інформація, та розгляд якої відповідною радою обумовлює настання причин для обмеження доступу до засідання відповідної ради, суд першої інстанції дійшов  висновку, що Криворізькою міською радою при затвердженні статті 4 Регламенту Криворізької міської ради, затвердженого рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 17.12.2020 року №1 із змінами, внесеними рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 27.02.2021 року №358 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.12.2020 року №1 «Про затвердження Регламенту Криворізької міської ради», порушено принцип правової визначеності, що обумовлює неоднозначне трактування даної статті Регламенту, що, в свою чергу, може призвести до свавілля з боку суб`єкту владних повноважень, тому визнав протиправною та скасував статтю 4 Регламенту Криворізької міської ради, затвердженого рішенням Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від 17.12.2020 року №1, в частині визначення підстав, а саме «та з інших питань», для проведення закритого засідання.
          Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.
          Судом встановлено, що ОСОБА_1  є депутатом Криворізької міської ради Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання.
          Рішенням Криворізької міської Криворізького району Дніпропетровської області VIII скликання від  17.12.2020 р. №1 «Про затвердження регламенту Криворізької міської ради» затверджено Регламент Криворізької міської ради, стаття 4 якого викладена в наступній редакції: 
          «У зв`язку з необхідністю збереження конфіденційної інформації, інформації, що становить державну таємницю, за рішенням ради, яке приймається більшістю голосів від загального складу ради, може проводитися закрите пленарне засідання. 
Закриті пленарні засідання проводяться в звичайному порядку за такими винятками: 
- у залі засідань перебувають міський голова, депутати; можуть перебувати - запрошені особи; 
- фіксація закритого засідання не здійснюється, крім службової фіксації, що не містить змісту обговорення. 
Закритість засідання поширюється лише на процедуру обговорення та ухвалення рішень. Ухвалені на закритому пленарному засіданні рішення ради оприлюднюються в установленому чинним законодавством України порядку, крім даних, розголошення яких призведе до порушення законодавства у сфері інформації та відповідної таємниці.».
Рішенням Криворізької міської ради VIII скликання  від 24.02.2021 р.  №358 «Про внесення змін до рішення міської ради від 17.12.2020 №1 «Про затвердження регламенту Криворізької міської ради»  внесено до рішення міської ради від 17.12.2020 №1 «Про затвердження Регламенту Криворізької міської ради» зміни, зокрема, у додатку 1.1 викладено в новій редакції абзац перший статті 4: «У зв`язку з необхідністю збереження конфіденційної інформації, інформації, що становить державну таємницю, та з інших питань за рішенням ради, постійної комісії ради, що приймається більшістю голосів від їх загального складу, може проводитися закрите засідання.». 
Тобто, стаття 4 Регламенту має таку редакцію: «У зв`язку з необхідністю збереження конфіденційної інформації, інформації, що становить державну таємницю, та з інших питань за рішенням ради, постійної комісії ради, що приймається більшістю голосів від їх загального складу, може проводитися закрите засідання.
Закриті пленарні засідання проводяться в звичайному порядку за такими винятками: 
- у залі засідань перебувають міський голова, депутати; можуть перебувати - запрошені особи; 
- фіксація закритого засідання не здійснюється, крім службової фіксації, що не містить змісту обговорення. 
Закритість засідання поширюється лише на процедуру обговорення та ухвалення рішень. Ухвалені на закритому пленарному засіданні рішення ради оприлюднюються в установленому чинним законодавством України порядку, крім даних, розголошення яких призведе до порушення законодавства у сфері інформації та відповідної таємниці.».
Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність у позивача як депутата міської ради права звернення до суду з питання оскарження регламенту ради, порушення статтею 4 Регламенту міської ради прав або законних інтересів позивача та, у разі такого порушення, питання правомірності визначення  статтею 4 Регламенту такої підстави для проведення закритих засідань міської ради та постійних комісій ради як «з інших питань».
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною першою  статті 2 КАС встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Положеннями  статті 55 Конституції України  визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої  статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених  Конституцією  і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно із частиною третьою  статті 124 Конституції України  юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004  надано тлумачення поняттю «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, та зазначено, що це поняття  має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити  Конституції  і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване  статтею 55 Конституції України  й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.
При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. При цьому відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).
Відповідно до частини першої  статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР  визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені  Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктом 1 частини першої  статті 26 Закону №280/97-ВР  установлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження регламенту ради.
Згідно з  частиною 10  статті 59 Закону №280/97-ВР  акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції  або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 є депутатом Криворізької міської ради VIII  скликання.
Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради  як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 р. №   93-IV (далі - Закон № 93-IV), який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.
Частиною першою статті 2 Закону №   93-IV встановлено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до  Конституції України  і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.
Статтями  10  та  11 Закону № 93-IV визначено обов`язки та права депутата місцевої ради у виборчому окрузі.
Так, за приписами частини першої статті 11 цього Закону у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:
1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;
2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;
3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;
4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;
5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.
Відповідно до частини другою  статті 11 Закону № 93-IV  при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:
1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;
2) на невідкладний прийом;
3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.
Частинами першої та другої  статті 15 Закону № 93-IV  передбачено, що   депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.
У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.
Таким чином, законодавством чітко визначено шляхи реалізації повноважень депутатом місцевої ради.
Разом з тим, депутат місцевої ради не наділений повноваженнями щодо звернення до суду, у тому числі з метою захисту прав та інтересів територіальної громади, з вимогами до міської ради, депутатом якої він є, щодо усунення порушень законності, зокрема, з питання оскарження в судовому порядку рішення такої ради або  іншого акту такої ради.
Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не конкретизує, які саме негативні наслідки він зазнав та яким чином порушуються його права статтею 4 Регламенту ради.    
З аналізу положень указаних Законів випливає, що депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.
Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.
Водночас депутат місцевої ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і у питанні представництва прав мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно із  статтею 10 Закон №280/97-ВР, є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їхнього імені та в їхніх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України,  Законом №280/97-ВР  та іншими законами, а отже, й наділені в силу  закону  на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.
Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) у суді може бути реалізоване шляхом представництва. Водночас депутат місцевої ради не уповноважений представляти в судах інтереси такої ради або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.
Таким чином, позивач як депутат міської ради не наділений правом представляти відповідну територіальну громаду та звертатися до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.
Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) у суді може бути реалізоване шляхом представництва. Водночас депутат місцевої ради не уповноважений представляти в судах інтереси такої ради або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.
Аналогічну правову позицію  висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі №803/413/18, постанові Верховного Суду від 26.02.2020 р. в справі № 320/740/16-а.
У розумінні  КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їхнього порушення. Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.
У постанові Верховного Суду України від 23.05.2017 р. у справі № 800/541/16 суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Жодних доказів або аргументів, які б свідчили про реальне порушення прав або законних інтересів позивача статтею 4 Регламенту ради ОСОБА_1 не наведено.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що депутат міської ради не наділений повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 803/413/18, у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №320/740/16-а, від 07.08.2020 у справі № 1917/1104/12.    
В цьому сенсі суд вважає за необхідне зазначити, що позивач як депутат місцевої ради при застосуванні цього пункту регламенту має право приймати участь у прийнятті відповідною радою рішення про вирішення того чи іншого питання в режимі закритого засідання.
Таким чином, суд доходить висновку, що доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскарженої статті Регламенту міської ради на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. 
Це свідчить про відсутність предмету захисту в суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.
Судом першої інстанції фактично не надана правова оцінка доводам відповідача щодо відсутності порушеного права в контексті спірних правовідносин, а також відсутності у депутата місцевої ради права звернення до суду від імені територіальної громади з питання оскарження акту місцевої ради, депутатом якої він є, що й призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 01.06.2021 р. в справі № 160/3376/21 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 01.06.2021 р. в справі № 160/3376/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання протиправним та нечинним регламенту ради скасувати.
Ухвалити в справі № 160/3376/21 нове рішення.
В задоволенні позову   ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання протиправним та нечинним регламенту ради відмовити.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 04.10.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 05.10.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко